Справа № 559/2354/13-ц
Провадження № 4-с/559/4/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

встановив:

ОСОБА_1 звернулася у суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, згідно якої просить скасувати арешт майна боржника, накладеного постановою ВП 47672564 від 04.06.2015 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на виконання рішення від 03.210.2013 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Скаргу обґрунтовує тим, що вона, маючи намір реалізувати своє право на реєстрацію та відчуження нерухомого майна, дізналася у нотаріуса про наявність арештів, зареєстрованих у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно інформаційної довідки їй стало відомо, що у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження, на підставі якого накладено арешт на її майно. Згідно постанови про накладення арешту на майно ВП №47672564 від 04.06.2015 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника. 08 травня 2023 року вона отримала відповідь з відділу примусового виконання рішень, що у відділі перебувало виконавче провадження №47672564 з виконання виконавчого листа №2/559/847/2013, виданого 29.10.2013 Дубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості. 04 червня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем 28.08.2015 виконавче провадження було завершене згідно п. 4 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» та було знищено через закінчення строків зберігання. Станом на теперішній час виконавчі провадження, боржником яких є ОСОБА_1 , у Відділі не перебувають. Зважаючи на викладене, просить скасувати арешт на майно, накладений постановою ВП 47672564 від 04.06.2015 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Ухвалою суду від 15 травня 2023 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 24.05.2023. 24 травня 2023 року учасники справи не з`явиличся та судом відкладено розгляд справи на 14.06.2023 із повторним викликом учасників справи.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явилася. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що скаргу підтримує та просить її задоволити.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився. Заяв, клопотань та письмових пояснень щодо поданої скарги до суду не надходило.

Стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», будучи належно повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання явки свого представника не забезпечив. Заяв та клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважає за доцільне та можливе проводити судовий розгляд за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів та без його фіксування технічними засобами.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 03 жовтня 2013 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором.

Згідно інформаційної довідки вбачається, що у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження ВП №47672564. 04 червня 2015 року державним виконавцем було накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 3-4).

З інформації, наданої відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судом встановлено, що у відділі перебувало виконавче провадження №47672564 з виконання виконавчого листа №2/559/847/2013, виданого 29.10.2013 Дубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості. 04 червня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем 28.08.2015 виконавче провадження було завершене згідно п. 4 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в попередній редакції Закону) та було знищено через закінчення строків зберігання. Станом на теперішній час виконавчі провадження, боржником яких є ОСОБА_1 , у Відділі не перебувають (а.с. 5).

Відповідно до п. 4 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в попередній редакції Закону), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Тобто, статтею 47 Закону визначені підстави повернення виконавчого документу стягувачу.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що стягувач повторно звертався до відділу примусового виконання рішень з метою примусового виконання рішення Дубенського міськрайонного суду від 03 жовтня 2013 року. Відтак, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання минув.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 зазначеного Закону примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» було встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями ст. 11 зазначеного Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ст. 57 зазначеного Закону передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №817/928/17, викладеного у постанові від 27.03.2020, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Тобто, не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна боржника.

Судом, встановлено, що за боржником ОСОБА_1 виконавчі провадження не значаться. Виконавче провадження ВП №47672564 було знищено через закінчення строків зберігання. Жодних доказів, які б спростували вищевказане державний виконавець в процесі розгляду скарги не надав, судом встановлено не було.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Вказаний висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

На підставі зазначеного суд вважає, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є неправомірною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна боржника.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, суд доходить висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі ст. 19 Конституції України, ст.447- 451 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 ) на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт на майно ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП №47672564 від 04 червня 2015 року, виданою Відділом примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального упраовіння юстиції у Одеській області, реєстраційний номер обтяження (спеціальний розділ) №10152590 від 23 червня 2015 року, індексний номер 22322270 від 23 червня 2015 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.В. Панчук