ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7983/16-ц

Головуючий у першій інстанції Філатова Л. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/307/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Альфа-Банк (після зміни

найменування - Акціонерне товариство Сенс Банк)

відповідач: ОСОБА_1

особа, яка звернулась з апеляційною скаргою:

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Філатової Л.Б. від 16 вересня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 16 вересня 2020 року, та на постанову Чернігівського апеляційного суду у складі колегії суддів: головуючого-судді: Онищенко О.І., суддів: Висоцької Н.В., Губар В.С. від 27 січня 2021 року, місце прийняття постанови м. Чернігів, дата складання повного тексту постанови - 29 січня 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Альфа-Банк (після зміни найменування - Акціонерне товариство Сенс Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ПАТ Укрсоцбанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог заявленого позову позивач вказував, що 11.07.2007 року між АКБ Укрсоцбанк і ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №935/2-034, відповідно до якого (з урахуванням договорів про внесення змін: № 935/2-034/1 від 28.02.2008 року; № 935/2-034/1 від 01.07.2008 року; № 935/2-034/2 від 29.04.2009 року; № 935/2-034/3 від 21.05.2009 року; № 935/2-034 від 05.06.2009 року) банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у сумі 158 122 доларів США із сплатою 13,5% річних, з кінцевим строком повернення 08.07.2022 року. 30.04.2011 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ПАТ Укрсоцбанк було укладено договір про переведення боргу (зміну позичальника у зобов`язанні), відповідно до п.1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний позичальник передає, а новий позичальник приймає на себе виконання зобов`язань первісного позичальника перед кредитором, щодо погашення кредиту в сумі 174 134,87 доларів США (залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення договору - 147 051,49 доларів США, залишок заборгованості за нарахованими процентами - 25 704,32 доларів США, залишок заборгованості за нарахованою комісією - 1 379,06 доларів США), сплати процентів в розмірі 14,0 % річних та наявних комісій за договором кредиту №935/2-034, укладеним 11.07.2007 року між первісним позичальником та кредитором. Станом на 29.07.2016 року заборгованість відповідача за договором кредиту №935/2-034 від 11.07.2007 року становить - 284 633,93 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 147 051,49 доларів США (3 646 612 грн. 85 коп.); заборгованість за відсотками - 136 203,38 доларів США (3 377 599 грн. 19 коп.); заборгованість за комісією - 1 379,06 доларів США (34 198 грн. 21 коп.). Позивач зазначав, що 07.08.2007 року між АКБ Укрсоцбанк і ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №935/2-043 (далі Договір кредиту №2), відповідно до якого (з урахуванням договорів про внесення змін: № 935/2-043/1 від 01.07.2008 року; №935/2-043 від 17.07.2009 року), банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у сумі 287 450 грн. 79 коп., із сплатою 16% річних, з кінцевим строком повернення 05.08.2022 року. 30.04.2011 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ПАТ Укрсоцбанк було укладено договір про переведення боргу (зміну позичальника у зобов`язанні), відповідно до п.1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний позичальник передає, а новий позичальник приймає на себе виконання зобов`язань первісного позичальника перед кредитором, щодо погашення кредиту в сумі 315 471 грн. 24 коп. (залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення договору - 282 761 грн. 21 коп., залишок заборгованості за нарахованими процентами - 17 383 грн. 89 коп., залишок заборгованості за нарахованою комісією - 15 326 грн. 14 коп.), сплати процентів в розмірі 19,0 % річних та наявних комісій за договором кредиту №935/2-043, укладеним 07.08.2007 року між первісним позичальником та кредитором. Станом на 29.07.2016 року заборгованість відповідача за договором кредиту №935/2-043 від 07.08.2007 року, становить - 624 590 грн. 38 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 1 282 761 грн. 21 коп.; заборгованість за відсотками - 304 838 грн. 24 коп.; заборгованість за комісією - 15 326 грн. 14 коп.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 6 885 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 14 779 грн. 79 коп. За наведених обставин, виходячи із погоджених сторонами умов вищезазначених договорів, та на підставі статей: 525, 526, 530, 610, 1048, 1050 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року в розмірі 284 633,93 доларів США, та заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-043 від 07.08.2007 року в розмірі 624 590 грн. 38 коп. Також позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму сплаченого судового збору у розмірі 115 245 грн. 01 коп.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.10.2016 року позовні вимоги ПАТ Укрсоцбанк було задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Укрсоцбанк 222 068,67 доларів США заборгованості по кредитному договору №935/2-034 від 11.07.2007 року та 624 590 грн. 38 коп. заборгованості по кредитному договору №935/2-043 від 07.08.2007 року. У задоволенні решти позовних вимог судом було відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Укрсоцбанк 92 046 грн. 19 коп. судового збору (а.с.76-79, том 1).

Протокольною ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.02.2020 року було задоволено заяву АТ Альфа-Банк про заміну сторони - ПАТ Укрсоцбанк її правонаступником - АТ Альфа-Банк (а.с.220-221, том 1).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.02.2020 року заочне рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.10.2016 року у справі за позовом ПАТ Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за заявою ОСОБА_1 , було скасовано, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в судове засідання (а.с.222-224, том 1).

Оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року позовні вимоги до ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ Альфа-Банк заборгованість за кредитним договором №935/2-034 від 11.07.2007 року в сумі 38 690 грн. 36 коп. заборгованості за комісією, 132 251,49 доларів США заборгованості за кредитом, 88 438,12 доларів США заборгованості за відсотками, а всього: 38 690 грн. 36 коп. і 220 689,61 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ Альфа-Банк за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-043 від 07.08.2007 року 254 441 грн. 21 коп. заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками - 145 218 грн. 82 коп., заборгованість за комісією - 15 326 грн. 14 коп., розмір інфляційних витрат за кредитом - 6 885 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 14 779 грн. 79 коп., а всього - 436 650 грн. 96 коп. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ Альфа-Банк 89 220 грн. 70 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції від 16.09.2020 року, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати дане рішення суду першої інстанції від 16.09.2020 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 27.01.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року, було змінено. Викладено абзаци 2-5 резолютивної частини рішення в наступній редакції: Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Альфа-Банк строкову заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року за період з 08 червня 2012 року по 08 червня 2016 року в розмірі 46 250 (сорок шість тисяч двісті п`ятдесят) доларів 00 центів США заборгованості за тілом кредиту, 87 005 (вісімдесят сім тисяч п`ять) доларів 03 центів США заборгованості за відсотками, а всього: 133 255 (сто тридцять три тисячі двісті п`ятдесят п`ять) доларів 03 центів США. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Альфа-Банк строкову заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-043 від 07.08.2007 року за період з 08 червня 2012 року по 08 червня 2016 року в розмірі 88 500,00 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот) грн.. заборгованості за тілом кредиту, 227 051 (двісті двадцять сім тисяч п`ятдесят одна) грн. 26 коп. заборгованості за відсотками, а всього: 315 551 (триста п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 26 коп. Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Альфа-Банк про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісіями у розмірі 1 379 (одна тисяча триста сімдесят дев`ять) доларів 06 центів США за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року, заборгованості за комісіями у розмірі 15 326 (п`ятнадцять тисяч триста двадцять шість) грн. 14 коп., інфляційних витрат за кредитом у розмірі 6 885 (шість тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн., інфляційних витрат за відсотками у розмірі 14 779 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн. 79 коп. за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-043 від 07.08.2007 року. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Альфа-Банк 54 165 (п`ятдесят чотири тисячі сто шістдесят п`ять) грн. 15 коп. сплаченого судового збору. В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року було залишено без змін. Стягнуто з АТ Альфа-Банк на користь ОСОБА_1 1 713 грн. 05 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Додатковою постановою Чернігівського апеляційного суду від 11.02.2021 року стягнуто з АТ Альфа-Банк на користь ОСОБА_1 1 713 грн. 05 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи. Стягнуто з АТ Альфа-Банк на користь держави 50 484 грн.60 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

В апеляційній скарзі особа, яка звернулась із апеляційною скаргою - ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані рішення суду Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27.01.2021 року, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого до ОСОБА_1 позову. Апелянт також ставить питання про застосування судом позовної давності до всіх вимог позивача. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на ті обставини, що оскаржуваними рішеннями порушено її права, як члена подружжя. Апелянт вказує, що вона має право на оскарження вищезазначених судових рішень, як особа, яка не приймала участі у розгляді справи, проте, оскаржуваними судовими рішеннями порушено її права, як члена подружжя. При цьому, доводи апеляційної скарги містять в собі посилання на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 01.08.2018 року у справі №592/11194/14-ц, відносно того, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином таке рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у судовому рішенні не наведено розрахунку стягнутої суми, оцінки доказів, якими підтверджується саме така сума заборгованості. Доводи апеляційної скарги вказують, що матеріали справи не містять в собі доказів на підтвердження передання позивачем коштів відповідачу. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 , із посиланням на правові висновки, викладені в ухвалах ВССУ від 01.03.2017 року у справі № 2075145/14-ц та від 01.03.2017 року у справі №369/8449/14-ц, зазначає, що матеріали справи не містять в собі первинних банківських документів щодо наявності певної суми заборгованості за тілом кредиту та за відсотками. При цьому, судами не перевірено порядок розрахунку, застосовані арифметичні формули, вірність нарахування відсотків, строки виникнення заборгованості за кожним платежем, не витребувано деталізований розрахунок заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими відсотками, не роз`яснено сторонам право на спростування або визначення спірного розміру спеціалістом чи експертом, що унеможливлює прийняття документів позивача на підтвердження боргу та його розрахунку. За доводами апелянта, є необгрунтованим вирішення судами справи без отримання оригіналів всіх документів, за якими склалась заборгованість, та за відсутності належного розрахунку. Апелянт стверджує, що зі слів відповідача їй стало відомо, що з метою виконання рішення буде накладено арешт на спільне майно, проведено його опис для продажу на торгах. За даних обставин, ОСОБА_2 вважає, що оскаржуваним нею судовими рішеннями порушено її права, як члена подружжя, при цьому, вирішено питання про її зобов`язання за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач АТ Сенс Банк (до зміни найменування - АТ Альфа-Банк) просить закрити апеляційне провадження у даній справі, оскільки, права ОСОБА_2 оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року та постановою Чернігівського апеляційного суду від 27.01.2021 року у даній справі, жодним чином не порушено.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Васильєв П.С. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник позивача АТ Сенс Банк (до зміни найменування - АТ Альфа-Банк) - адвокат Михніцький Г.Ю. просив закрити апеляційне провадження у даній справі, оскільки права ОСОБА_2 оскаржуваними нею судовими рішеннями, жодним чином не порушено.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та особа, яка звернулась з апеляційною скаргою - ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 11.07.2007 року між АКБ Укрсоцбанк і ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 (а.с.6-12, том 1), відповідно до умов якого, із врахуванням договорів про внесення змін: № 935/2-034/1 від 28.02.2008 року; №935/2-034/1 від 01.07.2008 року; №935/2-034/2 від 29.04.2009 року; № 935/2-034/3 від 21.05.2009 року; № 935/2-034 від 05.06.2009 року (а.с.13-18, том 1), банк надав у тимчасове користування ОСОБА_2 на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у сумі 158 122,00 доларів США, із сплатою 13,5% річних з кінцевим строком повернення 08.07.2022 року.

Пункти 2.3. - 2.7. даного договору та додатки до нього регламентують порядок нарахування та сплати процентів, комісій, неустойки, погашення - щомісячні платежі. Період нарахування кредитором неустойки (штрафу, пені) за невиконання (неналежне виконання) позичальником зобов`язань за цим договором не повинен перевищувати 1 (одного) року від дня, коли зобов`язання мало бути виконано - п.2.16. договору.

13.04.2011 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ПАТ Укрсоцбанк було укладено договір про переведення боргу (зміну позичальника у зобов`язанні), відповідно до п.1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором первісний позичальник передає, а новий позичальник приймає на себе виконання зобов`язань первісного позичальника перед кредитором, щодо погашення кредиту в сумі 174 134,87 доларів США, сплати процентів в розмірі 14,0 % річних та наявних комісій за договором кредиту № 935/2-034 укладеним 11.07.2007 року між первісним позичальником та кредитором, який є невід`ємною частиною цього договору, а також виконання інших обов`язків, відповідно до умов основного договору (а.с.19-20, том 1).

13.04.2011 року між ОСОБА_1 і ПАТ Укрсоцбанк були укладені: договір про внесення змін та додаткова угода до договору кредиту № 935/2-034 від 11.07.2007 року (а.с.21-26, том 1), відповідно до умов яких, пункти 2.1.-2.8. кредитного договору викладено в новій редакції - щомісячні платежі, щомісячне нарахування неустойки; додатковою угодою визначено залишок заборгованості - за кредитом 147 051,49 доларів США, за нарахованими процентами - 25 704,32 доларів США, за нарахованою комісією - 1 379,06 доларів США (п.6.), кінцевий термін повернення кредитної заборгованості до 08 липня 2025 року включно (п.7.2.), погашення залишку кредитної заборгованості здійснюється до 05 числа (включно) кожного місяця за графіком (п.7.3.), сплата нарахованих процентів - до 5 числа кожного місяця протягом 18 місяців (п.8.), припинено дію договору №935/2-034/1 від 01.07.2008 року (п.12.).

ОСОБА_1 на виконання зазначеного кредитного договору було внесено 100 доларів США, про що свідчить квитанція № FJB109 від 07.07.2011, та даний платіж банком зарахований 30.11.2011 року (а.с.27, том 1, а.с.11,12, том 2).

Згідно розрахунку вимог банку за кредитним договором №935/2-034 від 11.07.2007 року (а.с.27, том 1), станом на 29.07.2016 року, борг ОСОБА_1 становить 284 633,93 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 147 051,49 доларів США, за відсотками - 136 203,38 доларів США, за комісіями - 1 379,06 доларів США.

07.08.2007 року між АКБ Укрсоцбанк і ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №935/2-043, відповідно до умов якого (з урахуванням договорів про внесення змін: № 935/2-043/1 від 01.07.2008 року, № 935/2-043 від 17.07.2009 року) банк надав транші ОСОБА_3 в сумі 315 500 грн. на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру, із сплатою 16% річних з кінцевим строком повернення 05.08.2022 року, визначено порядок повернення кредитних коштів, сплати процентів, комісій та неустойки - щомісячними платежами (а.с.28-36, том 1).

13.04.2011 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ПАТ Укрсоцбанк було укладено договір про переведення боргу (зміну позичальника у зобов`язанні) (а.с.37-38, том 1), відповідно до п.1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний позичальник передає, а новий позичальник приймає на себе виконання зобов`язань первісного позичальника перед кредитором, щодо погашення кредиту в сумі 315 471 грн. 24 коп., за додатковою угодою до договору кредиту №935/2-043 від 07.08.2007 року (а.с.42-44, том 1), залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення договору - 282 761 грн. 21 коп., залишок заборгованості за нарахованими процентами - 17 383 грн. 89 коп., залишок заборгованості за нарахованою комісією - 15 326 грн. 14 коп. (п.6.), строк повернення кредитної заборгованості - 05.08.2025 року (п.7.2.), сплати процентів в розмірі 19% річних та наявних комісій за договором кредиту №935/2-043, укладеним 07.08.2007 року між первісним позичальником та кредитором, який є невід`ємною частиною цього договору, а також виконання інших обов`язків, відповідно до умов основного договору.

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.45, том 1), кредитна заборгованість за кредитним договором №935/2-043 від 21.11.2011 року, станом на 29.07.2016 року відповідача перед позивачем становить - 624 590 грн. 38 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 282 761 грн. 21 коп.; заборгованість за відсотками - 304 838 грн. 24 коп.; заборгованість за комісією - 15 326 грн. 14 коп.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 6 885 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 14 779 грн. 79 коп.

При цьому, позивачем підтверджується сума повернення грошових коштів ОСОБА_1 в рахунок погашення нарахованих відсотків, 05.01.2012 року - 966 грн. 30 коп., 01.12.2014 року - 100 грн., 08.06.2015 року - 100 грн. (а.с.45, том 1).

Рішенням загальних зборів акціонерів АТ Альфа-Банк та єдиним акціонером АТ Укрсоцбанк затверджено рішення про реорганізацію АТ Укрсоцбанк шляхом приєднання до АТ Альфа-Банк, та рішенням №5/2019 єдиного акціонера АТ Укрсоцбанк від 15.10.2019 року було затверджено передавальний акт, та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ Укрсоцбанк, які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ Альфа-Банк з дати, визначеної у передавальному акті, а саме, з 15.10.2019 року (а.с.200-209, том 1).

Таким чином, до АТ Альфа-Банк, як правонаступника АТ Укрсоцбанк, перейшли права кредитора у зобов`язанні щодо права вимоги за кредитними договорами: №935/2-034 від 11.07.2007 року та №935/2-043 від 07.08.2007 року, а до ОСОБА_1 - за договорами про переведення боргу від 13.04.2011 року обов`язок виконання договірних зобов`язань, взятих на себе ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Як вбачається із оскаржуваного рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року, частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що факт видачі кредитних коштів відповідачем не оспорюється, оскільки у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що зазначений факт не підтверджується доказами, але в той же час, він посилається на здійснення платежів на погашення заборгованості та додає до відзиву квитанції про сплату коштів, що підтверджує наявність кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем. Суд першої інстанції зазначив, що строки виконання зобов`язань за обома договорами не настали (08.07.2025 року, включно і 05.08.2025 року), позивач не скористався своїм правом на дострокове повернення всієї суми кредиту, а отже, строк виконання кредитних зобов`язань не змінився, і тому посилання у відзиві про обов`язковість такого звернення, суд першої інстанції не прийняв до уваги. За наведених обставин, оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду 03.08.2016 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за простроченими платежами в період з 03.08.2013 року по дату звернення (в межах трирічного строку позовної давності), при цьому, посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, і відмову в зв`язку з цим у задоволенні позову, заслуговують на увагу лише в частині вимог, що стосуються прострочених платежів в період до 03.08.2013 року.

Як вбачається із постанови Чернігівського апеляційного суду від 27.01.2021 року у даній справі, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність кредитної заборгованості у відповідача, та правових підстав для її стягнення на користь банку. При цьому, апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про ненадання судом першої інстанції належної оцінки доказам, які містяться у матеріалах справи щодо підтвердження наявності договірних відносин між сторонами спору, та обліку розміру кредитної заборгованості банком.

Перевіряючи розмір визначеної судом першої інстанції заборгованості відповідача за кредитом, апеляційний суд зазначив, що звертаючись до суду з позовом, позивач мав право вимоги лише в частині виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення чергових платежів, відповідно до гафіку погашення заборгованості, а не право вимоги повернення всієї суми заборгованості, оскільки порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку досудового врегулювання, не може мати наслідком покладення на відповідача тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами в повному обсязі. Аналізуючи розрахунки кредитної заборгованості за договорами №935/2-034 від 11.07.2007 року та №935/2-043 від 07.08.2007 року, надані сторонами на підтвердження наявного розміру кредитної заборгованості в межах строків позовної давності, апеляційний суд дійшов висновку, що жоден із наданих розрахунків не може бути покладено в основу судового рішення. При цьому, апеляційний суд зазначив,що ОСОБА_1 звертався до банку із заявою від 08.06.2015 року про укладення договорів реструктуризації по кредитних договорах №935/2-034 від 11.07.2007 року та №935/2-043 від 07.08.2007 року, гарантуючи своєчасне та в повному обсязі виконання зобов`язань по кредитних договорах, і згідно відповіді ПАТ Укрсоцбанк від 10.06.2015 року №08.305-186/96-9320, ОСОБА_1 надавалась можливість укладення договорів реструктуризації. Тобто, мало місце переривання строків позовної давності, оскільки відповідачем були вчинені дії, які свідчили про визнання ним свого боргу та свого обов`язку щодо виконання договірних зобов`язань. Отже, кожен з розрахунків включає інший період, за який повинна бути стягнута заборгованість. За наведених обставин, апеляційним судом було запропоновано сторонам спору надати нові розрахунки заборгованості, з урахуванням строків позовної давності, та з врахуванням їх переривання. При цьому, відповідачем ОСОБА_1 не було надано власного розрахунку простроченої заборгованості, з урахуванням переривання строків позовної давності. Разом з тим, враховуючи, що надані розрахунки простроченої заборгованості за період часу з 08.06.2012 року по 08.06.2016 року за кредитними договорами №935/2-034 від 11.07.2007 року та №935/2-043 від 07.08.2007 року були проведені банком відповідно до умов зазначених кредитних договорів, та в межах строків позовної давності, апеляційним судом було покладено їх в основу визначення суми простроченої заборгованості за кредитними договорами (за тілом кредиту та відсотками). За вищенаведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що у даній справі відсутні підстави для нарахування відсотків, які передбачені статтею 625 ЦК України, оскільки на час звернення з позовом, прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє.

Таким чином, постановою Чернігівського апеляційного суду від 27.01.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року, було змінено. Викладено абзаци 2-5 резолютивної частини рішення в наступній редакції: Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Альфа-Банк строкову заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року за період з 08 червня 2012 року по 08 червня 2016 року в розмірі 46 250 (сорок шість тисяч двісті п`ятдесят) доларів 00 центів США заборгованості за тілом кредиту, 87 005 (вісімдесят сім тисяч п`ять) доларів 03 центів США заборгованості за відсотками, а всього: 133 255 (сто тридцять три тисячі двісті п`ятдесят п`ять) доларів 03 центів США. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Альфа-Банк строкову заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-043 від 07.08.2007 року за період з 08 червня 2012 року по 08 червня 2016 року в розмірі 88 500,00 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот) грн. заборгованості за тілом кредиту, 227 051 (двісті двадцять сім тисяч п`ятдесят одна) грн. 26 коп. заборгованості за відсотками, а всього: 315 551 (триста п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 26 коп. Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Альфа-Банк про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісіями у розмірі 1 379 (одна тисяча триста сімдесят дев`ять) доларів 06 центів США за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року, заборгованості за комісіями у розмірі 15 326 (п`ятнадцять тисяч триста двадцять шість) грн.. 14 коп., інфляційних витрат за кредитом у розмірі 6 885 (шість тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн., інфляційних витрат за відсотками у розмірі 14 779 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн. 79 коп. за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-043 від 07.08.2007 року. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Альфа-Банк 54 165 (п`ятдесят чотири тисячі сто шістдесят п`ять) грн. 15 коп. сплаченого судового збору. В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року було залишено без змін. Стягнуто з АТ Альфа-Банк на користь ОСОБА_1 1 713 грн. 05 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

В апеляційній скарзі особа, яка звернулась із апеляційною скаргою - ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані рішення суду Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27.01.2021 року, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого до ОСОБА_1 позову. Апелянт також ставить питання про застосування судом позовної давності до всіх вимог позивача. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на ті обставини, що оскаржуваними рішеннями порушено її права, як члена подружжя. Апелянт вказує, що вона має право на оскарження вищезазначених судових рішень, як особа, яка не приймала участі у розгляді справи, проте, оскаржуваними судовими рішеннями порушено її права, як члена подружжя. При цьому, доводи апеляційної скарги містять в собі посилання на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 01.08.2018 року у справі №592/11194/14-ц, відносно того, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином таке рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у судовому рішенні не наведено розрахунку стягнутої суми, оцінки доказів, якими підтверджується саме така сума заборгованості. Доводи апеляційної скарги вказують, що матеріали справи не містять в собі доказів на підтвердження передання позивачем коштів відповідачу. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 , із посиланням на правові висновки, викладені в ухвалах ВССУ від 01.03.2017 року у справі № 2075145/14-ц та від 01.03.2017 року у справі №369/8449/14-ц, зазначає, що матеріали справи не містять в собі первинних банківських документів щодо наявності певної суми заборгованості за тілом кредиту та за відсотками. При цьому, судами не перевірено порядок розрахунку, застосовані арифметичні формули, вірність нарахування відсотків, строки виникнення заборгованості за кожним платежем, не витребувано деталізований розрахунок заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими відсотками, не роз`яснено сторонам право на спростування або визначення спірного розміру спеціалістом чи експертом, що унеможливлює прийняття документів позивача на підтвердження боргу та його розрахунку. За доводами апелянта, є необгрунтованим вирішення судами справи без отримання оригіналів всіх документів, за якими склалась заборгованість, та за відсутності належного розрахунку. Апелянт стверджує, що зі слів відповідача їй стало відомо, що з метою виконання рішення буде накладено арешт на спільне майно, проведено його опис для продажу на торгах. За даних обставин, ОСОБА_2 вважає, що оскаржуваним нею судовими рішеннями порушено її права, як члена подружжя, при цьому, вирішено питання про її зобов`язання за кредитним договором.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 352 ЦПК України, яка регламентує право апеляційного оскарження, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 року у справі №592/11194/14-ц, провадження №61-13759св18, …висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином таке рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

У зв`язку із наведеним, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10.01.2023 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 27.01.2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Альфа-Банк (після зміни найменування - Акціонерне товариство Сенс Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 11.04.2022 року у справі №235/3800/20, провадження №61-15487св21.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм.

Конституційні гарантії захисту прав та інтересів в апеляційній інстанції конкретизовано в главі 1 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження судових рішень у цивільному судочинстві.

Частина перша статті 352 ЦПК України визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, свобод, інтереси та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є особа, яка не залучена до участі у справі, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи. В такому випадку, рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між особою, яка не брала участі у справі і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду: від 05.09.2019 року у справі №638/2304/17, від 05.05.2020 у справі №910/9254/18, від 17.05.2021 року у справі №910/2742/20.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржуваними особою, яка звернулась з апеляційною скаргою - ОСОБА_2 , рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року та постановою Чернігівського апеляційного суду від 27.01.2021 року вирішувалось питання про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ Альфа-Банк заборгованості за договорами відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року та №935/2-043 від 07.08.2007 року. При цьому, у описовій, мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваних ОСОБА_2 судових рішень відсутні висновки судів про права та обов`язки ОСОБА_2 . За даних обставин, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції ухвалили судові рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулась з апеляційної скаргою - ОСОБА_2 .

Приписами п.3 ч.1 статті 362 ЦПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постановах Верховного Суду: від 11.07.2018 року у справі № 911/2635/17; від 17.05.2018 року у справі №904/5618/17; від 01.08.2019 року у справі №412/1277/2012; від 25.11.2020 року у справі №663/227/13-ц, викладено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і якщо апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки оскаржуваними ОСОБА_2 судовими рішеннями не вирішувалось питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, то ОСОБА_2 не відноситься до кола осіб, які у відповідності до положень статті 352 ЦПК України мають право апеляційного оскарження рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 27.01.2021 року у даній справі.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що зі слів відповідача їй стало відомо, що з метою виконання судових рішень буде накладено арешт на спільне майно, проведено його опис для продажу на торгах. За даних обставин, ОСОБА_2 вважає, що оскаржуваним нею судовими рішеннями порушено її права, як члена подружжя, при цьому, вирішено питання про її зобов`язання за кредитним договором.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не свідчать про її обґрунтованість апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, врегульовано статтею 65 Сімейного кодексу України. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Законодавець у вказаній нормі передбачив як загальне правило, так звану презумпцію згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договорів щодо спільного майна, за винятком тих, що потребують обов`язкового нотаріального посвідчення (частина третя статті 65 Сімейного кодексу України).

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.09.2021 року в справі №754/4108/18.

Обізнаність ОСОБА_2 про існування вищезазначених договорів відновлювальної кредитної лінії підтверджується матеріалами справи. 11.07.2007 року між ОСОБА_2 та АКБ Укрсоцбанк було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 (а.с.6-12, том 1), до якого в подальшому відповідними договорами вносились зміни. 30.04.2011 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ПАТ Укрсоцбанк було укладено договір про переведення боргу (зміну позичальника у зобов`язанні), відповідно до п.1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний позичальник передає, а новий позичальник приймає на себе виконання зобов`язань первісного позичальника перед кредитором, щодо погашення кредиту в сумі 174 134,87 доларів США (залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення договору - 147 051,49 доларів США, залишок заборгованості за нарахованими процентами - 25 704,32 доларів США, залишок заборгованості за нарахованою комісією - 1 379,06 доларів США), сплати процентів в розмірі 14,0 % річних та наявних комісій за договором кредиту № 935/2-034, укладеним 11.07.2007 року між первісним позичальником та кредитором.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення її права, як члена подружжя, у зв`язку із можливим зверненням стягнення на майно в рамках виконання судових рішень про стягнення кредитної заборгованості, то в даному випадку, вказані доводи апеляційної скарги не свідчать про незаконність оскаржувних судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апелянта ОСОБА_2 щодо наявності у неї права на апеляційне оскарження рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 27.01.2021 року, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Желтяков проти України від 09.06.2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права, як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі Брумареску проти Румунії (Brumarescu v.Romania) [ВП],№28342/95, п.61, ECHR1999-VII).

Приписами п.3 ч.1 статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.09.2020 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 27.01.2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Альфа-Банк (після зміни найменування - Акціонерне товариство Сенс Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, необхідно закрити.

Керуючись статтями: 352; п.3 ч.1, ч.2 статті 362, статтями: 381, 389, 390 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 вересня 2020 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Альфа-Банк (після зміни найменування - Акціонерне товариство Сенс Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Головуючий: Судді: