Справа №529/1587/22 Провадження № 2/613/187/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Горіної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 529/1587/22 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі по тексту - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», позивач) звернулось до Диканського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач), в якому просить: стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 6590,38 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 15.11.2018 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та страхувальником УА ТОВ «ЄВРОМІКС ІІ» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ 135323 щодо транспортного засобу «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

27.04.2019 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Москвич» д.н.з. НОМЕР_2 , скоїв зіткнення з автомобілем «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Представник позивача зазначає, що постановою Золочівського районного суду Харківської області від 13.06.2019 по справі № 622/456/19 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акту позивачем здійснено виплату страхувальнику УА ТОВ «ЄВРОМІКС ІІ» страхового відшкодування в розмірі 12401,10 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована за полісом № АМ 8593301 в АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ», тому останнє на підставі ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувало Приватному акціонерному товариству «СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в розмірі 5810,72 грн.

Позивач зазначає, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 6590,38 грн. З посиланням на ст.ст. 993, 1187, 1191 ЦК України та ст.ст. 27, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що у ОСОБА_1 виникло зобов`язання відшкодувати зазначену різницю позивачу, що зумовило звернення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до суду з цим позовом.

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 26.12.2022 відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивачу та відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов та відповідь на відзив. Копію вказаної ухвали направлено позивачу на адресу місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40 та відповідачу ОСОБА_1 на його зареєстровану адресу місця проживання: АДРЕСА_1 . Відповідачу було направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 25.01.2023 дану цивільну передано за підсудністю до Богодухівського районного суду Харківської області.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 24.02.2023 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - прийнято до розгляду. Ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19.04.2023 від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, в якому він з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц, стверджує, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ «СК «Мега-Гарант», саме до останнього як до страховика слід пред`являти вимогу про стягнення повної суми виплаченого позивачем страхового відшкодування. Однак, будь-яких документів, що свідчать про звернення позивача до АТ «СК «Мега-Гарант», до суду представлено не було. У свою чергу, покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах відшкодування шкоди на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, представник відповідача вказує, що ДТП за участю ОСОБА_1 сталося 27 квітня 2019 року, страховий акт та розрахунок страхового відшкодування були складені позивачем 23 травня 2019 року. Постановою Золочівського районного суду Харківської області від 13 червня 2019 року відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП. Однак, з позовом про відшкодування шкоди ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось лише у грудні 2022 року, про що свідчить ухвала Диканського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2022 року. Тобто, позивачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» був пропущений встановлений законом строк позовної давності.

Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

28.04.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій з посиланням на ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» зазначено, що здійснення страхових виплат і страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акту. Сторонами договору добровільного страхування було погоджено, що при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається без урахування експлуатаційного зносу, на підставі кошторису, рахунку СТО. Отже, позивачем надано всі документи, що підтверджують розмір та правомірність виплати страхового відшкодування (12401,10 грн.), у свою чергу, представником відповідача розрахунок даної суми страхового відшкодування не поставлено під сумнів. Вказує, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СК «Мега-Гарант», то остання, керуючись ст.ст.22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в розмірі 5810,72 грн., розрахунок даної суми підтверджується Звітом про оцінку вартості збитків. В силу ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Крім того, згідно з п.22.1 ст.22 цього Закону розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.2.3, п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі по тексту - Методика товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне визначення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ, у свою чергу, фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). З огляду на викладене, з вказівкою на позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 03.12.2020 по справі № 352/1384/18, від 28.09.2022 по справі № 727/182/21, стверджує, що з відповідача як з винної особи підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням (різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни деталей (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні). У свою чергу, відповідачем не надано жодного розрахунку, який би підтверджував, що різниця в цій справі становить іншу суму, ніж заявлена позивачем до стягнення - 6590,38 грн..

Представник позивача вважає, що судова практика, наведена відповідачем, не стосується даної справи, оскільки у вказаних висновках йдеться про випадки, коли не має місця застосування ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з тим, в даному випадку підлягають застосуванню як вказана норма, так і ст.1194 ЦК України. Отже, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни деталей (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, в даному випадку - відповідач.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не прибули, представник відповідача у поданій до суду письмовій заяві просив суд розглядати справу за відсутності відповідача та його представника та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що сторони та їх представники належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, просили розглянути справу за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, відповідача та його представника.

З огляду на норми ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 14.11.2017 УА ТОВ «Євромікс» ІІ є власником автомобіля FORD TRANSIT, 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.10).

На підставі наказу по підприємству № 13-07 КХ від 01.03.2018 вказаний автомобіль закріплено за водієм ОСОБА_2 (а.с.9).

15.11.2018 між ТОВ УА «Євромікс» ІІ та Приватним акціонерним товариством «СК «ПЗУ Україна» укладено договір № АМ 135323 добровільного страхування наземного транспортного засобу FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 , термін дії договору - з 20.11.2018 по 19.11.2019 (а.с.14).

Як вбачається з постанови Золочівського районного суду Харківської області від 13.06.2019 по справі № 622/456/19, 27.04.2019 о 13 год. 05 хв. в Харківській області Золочівського району на автодорозі сполученням Харків-Золочів ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Москвич -2140Д д.н.з. НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку та належить ОСОБА_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. (а.с.13).

02.05.2019 ОСОБА_2 повідомив страховика ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про страховий випадок, подавши відповідну заяву, в якій зазначив, що 27.04.2019 він керував автомобілем FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 , у Золочівському районі Харківської області на автодорозі Харків-Золочів автомобіль Москвич д.н.з. НОМЕР_2 вискочив на зустрічну смугу, внаслідок чого сталася ДТП.

У цій заяві ОСОБА_2 просив виплатити відшкодування шляхом перерахування на ДП «Автотрейдінг Харків» (а.с.7-8).

07.05.2019 оцінювачем ОСОБА_3 було складено протокол технічного огляду транспортного засобу FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 , у якому перераховано пошкодження, які отримав вказаний автомобіль, належний ТОВ УА «Євромікс» ІІ, водієм якого був ОСОБА_2 (а.с.29).

22.05.2019 Дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Харків» складено ремонтну калькуляцію № 213381 ремонту автомобіля FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 , та виставлено рахунок на оплату № АХО-004392 від 21.05.2019, відповідно до якого вартість ремонту вказаного автомобіля склала 12401,10 грн. (а.с.30-35).

23.05.2019 фахівцем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» складено страховий акт № UA015/L12/01, відповідно до якого загальний розмір страхового відшкодування по події за участю автомобіля FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 становить 12401,10 грн. (а.с.36).

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування згідно з цим актом, до складу вартості відновлювального ремонту вказаного автомобіля в сумі 12401,10 грн. увійшли: вартість замінених деталей - 10673,10 грн., замінених деталей за вирахуванням зносу - 10673,10 грн., вартість використаних матеріалів - 1728,00 грн. (зворотній бік а.с.36).

22.02.2022 позивачем складено претензію на ім`я ОСОБА_1 про відшкодування збитків у порядку регресу, в якій повідомлено, що у зв`язку з ДТП, яка сталася 27.04.2019 за участю автомобіля FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Москвич» д.н.з. НОМЕР_2 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 12401,10 грн.. Зазначено, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ «СК «Мега-Гарант» за полісом АМ8593301, яким передбачено франшизу в розмірі 2000,00 грн., то АТ «СК «Мега-Гарант» здійснило виплату відшкодування в розмірі 5810,72 грн.. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням склала 6590,38 грн. У зв`язку з викладеним, з посиланням на ст.ст.27, 29 Закону України «Про страхування», ст.ст.993, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1991, ст.1194 ЦК України позивач просив ОСОБА_1 перерахувати 6590,38 грн. у місячний термін з дня отримання листа на реквізити ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (а.с.39).

Як вбачається зі змісту схеми ДТП до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 018763 від 27.04.2019, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ «СК «Мега-Гарант» згідно з полісом АМ 8593301.

Копії вказаного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з якого б вбачався розмір страхової суми, передбаченої за шкоду заподіяну майну, позивачем до матеріалів справи не надано.

Вважаючи, що ОСОБА_1 повинен відшкодувати різницю між фактичною вартістю ремонту автомобіля FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 12401,10 грн. та сумою в розмірі 5810,72 грн., яка, як стверджує позивач, надійшла на адресу позивача від АТ «СК «Мега-Гарант», ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до суду з цим позовом.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Позивач (який є страховиком потерпілої особи), повинен виконати свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто, відбувається заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком (ПАТ НАСК «Оранта») регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п.2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395, вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

За визначенням п.1.6 вказаної Методики фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

Фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації.

Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників.

Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення (п.3.9 Методики).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до страховика потерпілої особи переходить право вимоги у відповідній частині до відповідача винуватця ДТП, оскільки страхова виплата страховика винуватця ДТП є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18).

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.12.2020 по справі № 352/1384/18, від 28.09.2022 по справі № 727/182/21.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Враховуючи викладене, суд вважає помилковими доводи представника відповідача про те, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ «СК «Мега-Гарант», саме до останнього як до страховика слід пред`являти вимогу про стягнення повної суми виплаченого позивачем страхового відшкодування, а відповідач у цьому випадку не несе жодної фінансової відповідальності.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд зауважує, що в силу ч. 2 ст. 13, ч. 7 ст. 81 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід вказати, що позивачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не надано копії платіжного доручення або іншого документу про сплату позивачем на адресу ДП «Автотрейдінг-Харків» вартості ремонту автомобіля FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 згідно з рахунком на оплату № АХО-004392 від 21.05.2019 в сумі 12401,10 грн.

Отже, позивачем не підтверджено факту оплати ремонту вказаного автомобіля, а відтак, не доведено, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» як страховик потерпілої особи, виконало свої зобов`язання з оплати ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Також, слід відмітити, що ані в страховому акті № UA015/L12/01 від 23.05.2019, яким встановлено загальний розмір страхового відшкодування по події за участю автомобіля FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 12401,10 грн., ані в розрахунку страхового відшкодування згідно з цим актом не визначено коефіцієнту зносу транспортного засобу FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 , а відтак, не визначено і вартості ремонту з урахуванням фізичного зносу, як це передбачено ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.36).

Так, відповідно до розрахунку страхового відшкодування, до складу вартості відновлювального ремонту вказаного автомобіля в сумі 12401,10 грн. увійшли: вартість замінених деталей - 10673,10 грн., замінених деталей за вирахуванням зносу - 10673,10 грн., вартість використаних матеріалів - 1728,00 грн. (зворотній бік а.с.36).

Не визначено коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу і в рахунку на оплату, виставленому ДП «Автотрейдінг-Харків».

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що позивачем не надано до матеріалів справи копії платіжного доручення або іншого платіжного документу, яким було б підтверджено факт виплати страховиком відповідача АТ «СК «Мега-Гарант» позивачеві суми саме в розмірі 5810,72 грн..

Враховуючи викладене, матеріалами справи не підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 5810,72 грн., і що саме цю суму позивач отримав від АТ «СК «Мега-Гарант».

Отже, позивачем не доведено, що страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу в сумі 5810,72 грн., і що розмір різниці, який підлягає стягненню з відповідача по справі, складає саме 6590,38 грн..

Суд зауважує, що відповідно до ч.4 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Однак, клопотання про витребування у АТ «СК «Мега-Гарант» копії страхової справи або інших доказів, які б вказували на те, що останнім дійсно здійснено виплату позивачу в розмірі 5810,72 грн., представником позивача подано не було.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено фактичних підстав для стягнення з ОСОБА_1 суми в розмірі 6590,38 грн..

Також, слід вказати, що відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлено спеціальної позовної давності до вимог, що випливають із правовідносин, урегульованих цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання (ч.6 ст.261 ЦК України).

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст.262 ЦК України).

Суд відмічає, що ДТП за участю ОСОБА_1 сталася 27.04.2019.

Рахунок на оплату ремонту пошкодженого автомобіля FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 на суму 12401,10 грн. було виставлено Дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Харків» 21.05.2019, у цьому рахунку вказано, що він дійсний протягом 3 робочих днів.

Страховий акт № UA015/L12/01 та розрахунок страхового відшкодування на суму 12401,10 грн. було складено позивачем 23.05.2019.

Таким чином, у разі якщо позивачем було виконане основне зобов`язання як страховика ТОВ УА «Євромікс» ІІ - з оплати вартості відновлювального ремонту автомобіля FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 , - то таке зобов`язання, з урахуванням строку дійсності рахунку на оплату - було виконане принаймні 24.05.2019.

Отже, у відповідності до ч.6 ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності за регресним зобов`язанням з відшкодування позивачеві виплаченої страхувальнику ТОВ УА «Євромікс» ІІ вартості ремонту автомобіля FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 почався з 25.05.2019.

Однак, з позовною заявою про стягнення суми в розмірі 6590,38 грн. з ОСОБА_1 позивачем звернувся до Диканського районного суду Полтавської області лише 11.12.2022, що підтверджується відбитком календарного штампу відділення АТ «Укрпошта» на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду. Сама позовна заява датована 09.12.2022.

Враховуючи викладене, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, що є окремою підставою для відмови в позові.

При цьому, слід відмітити, що позивач отримав копію відзиву на позов, надісланого на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» представником відповідача засобами поштового зв`язку (а.с.78-81), що підтверджується фактом подачі відповіді на відзив. Однак, жодних заперечень проти доводів представника відповідача про пропуск позовної давності позивачем наведено не було.

Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням висновку суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн. слід залишити за позивачем, підстав для стягнення їх з відповідача немає.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, ч.1 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 352, 354, 355, п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, .

Відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 22.05.2023.

Суддя О.С. Сеник