Справа №442/3458/23
Провадження №2/442/819/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі :

головуючого судді Хомика А.П.,

з участю секретаря судового засідання Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, -

встановив :

23.05.2023 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати їхній шлюб, встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , разом з ним, ОСОБА_1 , як основним та єдиним утримувачем, за адресою: АДРЕСА_1 ,Стягувати з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення ним повноліття.

В обґрунтування позову покликається на те, що 07 грудня 2019 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який було зареєстровано у Бориславському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. В даному шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За останній рік сімейне життя погіршилось, вони не проживають разом більше ніж пів року. Відповідачка переїхала проживати в місто Борислав Львівської області, а син залишився проживати з ним. Зазначає, що вона не цікавиться життям дитини, нечасто телефонує, матеріально не допомагає, проживати однією сім`єю та виховувати сина не бажає, тобто, не виконує свої батьківські обов`язки та самоусунулась від виховання сина. Оскільки дійти згоди з ким буде проживати спільний син вони не змогли, то він звернувся до відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради із заявою про визначення місця проживання дитини з батьком. Вказує, що дитина зареєстрована та проживає разом з ним, за тією ж адресою, а саме: АДРЕСА_1 . Дитина має окрему кімнату та всі необхідні для нього речі, які створюють комфортне проживання. Так як він його утримує самостійно, то вважає, що відповідачка має сплачувати аліменти для позитивного розвитку спільного сина.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому просить суд задоволити позов частково. Не згідна з тим, що стосується позовної вимоги щодо стягнення аліментів на утримання сина в розмірі по 2000 грн. щомісячно до виповнення йому повноліття. Вказує, що є безробітньою, тому коштів на утримання сина не має.

Позивач та його представник адвокат Ловінська С.В. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили зменшити розмір аліментів та визначити їх у розмірі 1200 грн.

Відповідачка подала клопотання, в якому просить слухати заяву у її відсутності. Повністю підтримує викладене у відзиві.

Представник третьої особи Відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Яким І.С. вказав, що комісією з питань захисту дитини при виконкомі Дрогобицької міської ради було обстежено умови проживання позивача, про що складено відповідний Акт. Під час обстеження встановлено, що малолітній син ОСОБА_4 , 2020 р.н., проживає разом з батьком та йому створено належні умови для проживання. Батько повністю займається вихованням дитини. Зі слів позивача, мати дитини не проживає з ними більше пів року, переїхала проживати в м.Борислав. Щодо задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини не заперечує, оскільки вважає, що проживання дитини з батьком не зашкодить інтересам дитини та не позбавить матері брати участь у спілкуванні з дитиною.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07 грудня 2019 року у Бориславському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, зареєстровано шлюб, актовий запис №173 (Свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 від 07.12.2019 року).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , виданим 13.08.2020 року Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №183.

Згідно Акту обстеження умов проживання від 18.05.2023 року, комісією проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де встановлено, що малолітній син ОСОБА_4 , 2020 р.н., проживає разом з батьком та йому створено належні умови для проживання: для дитини відведена окрема кімната об лаштована необхідними меблями, наявні іграшки, сезонний одяг, продукти харчування та все необхідне для належного розвитку та проживання.

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, тому є всі підстави для розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів для позивача, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище третьої особи, яка проживає разом з ним, і відповідача (є особою працездатного віку) - платника аліментів, а також з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості визначає у твердій грошовій сумі у розмірі по 1200 грн. щомісяця, починаючи з 23.05.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

На думку суду вказаний розмір аліментів забезпечить позивачеві належний та достатній рівень матеріального утримання, який відповідає встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Що стосується визначення місця проживання дитини, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ч. 3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч. 2, 7-9ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За приписами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно ст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Беручи до уваги те, що син проживає з позивачем більше 6 місяців, має можливість забезпечити сину місце та належні умови проживання, сприяти позитивному вихованню та розвитку дитини, суд приходить до переконання визначити місце проживання визначити місце проживання сина з батьком.

За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-83, 141, 206, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07 грудня 2019 року у Бориславському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №173.

Прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишити без змін.

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , разом з ОСОБА_1 , як основним та єдиним утримувачем, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.05.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, , адреса: 82100, пл.Ринок, 1, м.Дрогобич Львівської області.

Повний текст рішення складено 15.06.2023.

Суддя А.П. Хомик