РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 558/3/22

Провадження № 22-ц/4815/352/23

Рівненський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого судді: Боймиструка С.В,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Демидівської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, співвідповідач ОСОБА_5 про припинення порушення правил добросусідства,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Демидівської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про відновлення меж земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,1395 га кадастровий номер :01:000:0081 на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями. Згідно з будівельним паспортом земельної ділянки 1977-79 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:000:0081, вона має рівний контур, що утворює форму прямокутника. Натомість відповідно до даних Публічної кадастрової карти України земельна ділянка, що їй належить на праві власності має відмінну форму від тієї, що зазначена в будівельному паспорті 1977-79 років. Із зображення кадастрової карти очевидно, що межі земельної ділянки відмінні від тих, що є у будівельному паспорті, тобто частина належної їй земельної ділянки відійшла до сусіда із західної сторони, з яким на межі знаходиться зигзагоподібний паркан, що одним кутом прикріплений до її паркану.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначала про те, що відповідно до будівельного паспорта земельної ділянки 1977-79 років на схемі земельної ділянки під номером АДРЕСА_2 , на якому раніше було місце вигулу птиці. У технічній документації станом на 2018 рік під номером 2 на схемі аналогічно розташований сарай, проте огород уже не належить їй, оскільки він з невідомих причин відійшов до сусіда, господарство якого розташоване з західної сторони її господарства. Таку розбіжність вважає істотною, оскільки технічна документація 2018 року не відповідає будівельному паспорту 1977-79 років, який є основою складання такої документації.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 також зазначила про те, що зверталася до Демидівської територіальної громади з запитом щоб встановити на основі яких правовстановлюючих документів здійснюється користування будинком та земельною ділянкою з західної сторони відносно її земельної ділянки.

З вказаних підстав, посилаючись на допущення помилок при виготовленні технічної документації на землю, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила зобов`язати Управління Держгеокадастру у Дубенському районі Рівненської області, Відділ №3, внести зміни меж земельної ділянки, площею 0,1395 га, кадастровий номер :01:000:0081, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй, ОСОБА_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки №2619 від 17 серпня 2018 року, шляхом відновлення межових знаків відповідно до будівельного паспорта 1977-79 років.

Під час підготовчого засідання по даній справі позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву (клопотання) про зміну предмета позову, в якій просила залучити до участі у справі, як співвідповідача, ОСОБА_5 , а також припинити порушення правил добросусідства шляхом зобов`язання ОСОБА_5 пересадити або зрізати дерева (горіхи), що посаджені ним з порушенням будівельних норм, до 30 листопада 2022 року.

В обґрунтування таких позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначала про те, що її сусід ОСОБА_5 порушує правила добросусідства, оскільки у 2020 році посадив три дерева (горіхи) на відстані 1,5 м від межі земельних ділянок, чим порушує державні будівельні норми, оскільки крона дерев в майбутньому затінятиме її земельну ділянку, виходитиме на її земельну ділянку. Добровільно зрізати дерева ОСОБА_5 відмовився.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскільки сторона співвідповідача ОСОБА_5 не надала жодного доказу у підтвердження своєї позиції або спростування фактів, викладених позивачем, суд невірно, не в повному обсязі та неналежно оцінив подані позивачем докази.

Вказує, що відповідно до пункту 6.1.41 ДБНБ.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути від 4 м до 6 м в залежності від величини крони (але не менше 1/2 діаметра крони). Оскільки волоський горіх має велику крону, то його висаджують від межі не ближче 6 м.

Вважає, що судом не забезпечено дотримання принципу змагальності та найбільш відповідного цьому принципу стандарту доказування стандарту переваги більш вагомих доказів, не врахувавши того, що оцінка обставин справи здійснюється з урахуванням усієї сукупності наявних в ній доказів та правил й критеріїв визначених ЦПК.

Крім того стверджує, що Демидівським районним судом не було взято до уваги клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, а також те, що суд першої інстанції не вжив достатніх заходів для встановлення фактичних обставин.

Представник співвідповідача ОСОБА_5 адвокат Лейковський А.М. у відзиві на апеляційну скаргу заперечує викладені апелянтом доводи, вважає, що рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Адвокат Лейковський А.М. в суді підтримав викладену позицію клієнта. Зазначив, що дерева горіхів, як йому відомо були зрізані до рішення суду.

ОСОБА_1 пояснила, що не знає чи дерева зрізані, бо давно не була біля свого будинку, оскільки проживає за кордоном.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Накопалов Є.О. просив відхили апеляційну скаргу, оскільки ухвалене рішення місцевого суду законне.

Представник Демидівської селищної ради до суду не з`явився.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із досліджених в судовому засіданні договору дарування земельної ділянки від 17 серпня 2018 року (а.с. 10, 11 т. 1), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134811065 від 17 серпня 2018 року (а.с. 12 т. 2), договору дарування житлового будинку від 17 серпня 2018 року (а.с. 13, 14 т. 1) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134803986 від 17 серпня 2018 року (а.с. 15 т. 2) встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки на якій розташований такий житловий будинок площею 0,1395 га, кадастровий номер :01:000:0081, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Позивач ОСОБА_1 до суду подала позовну заяву в якій посилалась на порушення співвідповідачем ОСОБА_5 меж її земельної ділянки, оскільки співвідповідач ОСОБА_5 зайшов на її земельну ділянку, де зрізав частину груші, що росте на її земельній ділянці, а також посадив дерева (горіхи) на належній йому земельній ділянці, проте на відстані 1,5 м від межі її земельної ділянки. Посаджені ОСОБА_5 дерева в майбутньому будуть затіняти її земельну ділянку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що в березні 2020 року вона приїхала до будинку сестри ОСОБА_1 (позивача по справі). Вона побачила, що зрізана частина дерева груші, яка росте на земельній ділянці сестри. Сусід ОСОБА_5 їй говорив, що грушу зрізав він, а пізніше сказав, що грушу зрізали електрики. Вона також побачила, що ОСОБА_5 посадив на своїй земельній ділянці, але на відстані 1,5 м від межі земельної ділянки позивача, три дерева горіха. На її прохання пересадити дерева ОСОБА_5 обіцяв їх пересадити, а потім відмовився пересаджувати дерева та сказав, що їх посадив його зять. З ОСОБА_5 у неї конфліктів не було, конфлікти виникали між нею та зятем ОСОБА_5 . Зять ОСОБА_5 їй погрожував, ображав нецензурною лайкою. З приводу таких конфліктів вона зверталася з заявою в поліцію.

Відповідно до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства (п.п. «а», «г» та «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України)

Згідно із ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, злив нечистот, каналізацій, шумове забруднення тощо).

Пунктом 6.1.41 ДБН України Б.2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій» передбачено, що відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути від 4 м до 6 м в залежності від величини крони (але не менше 1/2 діаметра крони дерева), а до кущів 1,0 м.

Згідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом

Велика Палата Верховного Суду у п. 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Місцевим судом встановлено, що повідомлення Демидівської селищної ради № 03-13/727 від 22 березня 2022 року містить лише інформацію про те, що згідно записів погосподарської книги № 2 на 2016-2023 роки за ОСОБА_5 обліковується домоволодіння по АДРЕСА_1 та обліковуються земельні ділянки площею 0,06 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,79 га - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 130 т. 1).

З листа Демидівської селищної ради №03-13/1219 від 14 червня 2022 року на запит позивача ОСОБА_1 (а.с. 154 т. 1) зазначається про те, що з питань розташування горіха на присадибній земельній ділянці ОСОБА_5 , вважали недоцільним в літній період пересаджувати дерева. Також зазначено, що ОСОБА_5 пообіцяв пересадити горіх восени. Також у такій відповіді зазначено, що згідно з державними будівельними нормами, відстань від межі суміжної земельної ділянки до висаджених стовбурів дерев становить від 4 до 6 м залежно від крони, але не менше половини її діаметру.

Суд дійшов висновку з яким погоджується колегія апеляційного суду, що вказані повідомлення не містять відомостей про посаджені співвідповідачем дерева, не містять відомостей на якій саме відстані дерева посаджені від межі суміжної земельної ділянки; чи такі дерева дійсно посаджені співвідповідачем та чи є вони в наявності на час звернення позивача до суду та на час розгляду справи судом.

З наданих до суду доказів відсутні підстави стверджувати про порушення ДБН відповідачем ОСОБА_5 ..

Знімки є неінформативними, відсутні будь-які акти огляду, заміри, дослідження стосовно дати висадження дерев, що є важливим при вирішенні справи оскільки ДБН на які посилається позивач почали діяти з 2019 року.

Колегія суддів зауважує, що первинно позивач зверталась з позовом про відновлення межових знаків, тобто існує невизначеність стосовно межі від якої повинна відмірятись відстань до дерев.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про наявність достатніх доказів про порушення прав позивачки апеляційний суд відхиляє, разом з цим вважає, що заявлене у суді першої інстанції клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням не підлягало до задоволення, оскільки подане з пропуском процесуальних строків без обґрунтування підстав для їх поновлення. При цьому суд враховує, що у судовому засіданні 27.09.2022 року при вирішенні клопотання представника ОСОБА_5 про відмову від раніше заявленого клопотання про огляд доказів на місці представник позивача не заперечувала щодо такої відмови.

Разом з цим враховуючи необхідність доказів щодо межі ділянок, віку дерев (момент їх висадження), які є необхідними для вирішення спору відсутність огляду не є визначальним при прийнятті рішення у цій справі.

Крім того, мотивуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 вказує, що висаджені дерева у майбутньому будуть затіняти її земельну ділянку, але такі твердження є лише припущенням можливого порушення її прав в майбутньому, а позивач має звертатись до суду із позовом лише за захистом своїх порушених прав, свобод чи законних інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначила, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов вірного висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Демидівської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, співвідповідач ОСОБА_5 про припинення порушення правил добросусідства слід відмовити.

Суд першої інстанції виконав свій обов`язок щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав та розглянув даний спір на підставі наявних у матеріалах справи документів, врахувавши, що позивач не була позбавлена можливості подання доказів по справі.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич