Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6900/21 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А.В.
Категорія 8 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/6900/21 за позовом ОСОБА_1 до Звягельської міської ради Житомирської області та ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення міської ради, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Чуйко Зоряни Дмитрівни, та представника ОСОБА_2 - адвоката Загурської Аліни Валеріївни, на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 лютого 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 16 березня 2023 року, ухвалених під головуванням судді Михайловської А.В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві постійного користування належить 1/3 частина земельної ділянки площею 1400 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 ( колишня адреса: АДРЕСА_1 ).

9 вересня 2021 року йому стало відомо про те, що на частину цієї земельної ділянки ( 0,1 га) за ОСОБА_2 зареєстроване право власності.

Передача цієї земельної ділянки у власність відповідачці здійснена на підставі рішення Новоград-Волинської міської ради від 22 квітня 2021 року №173. У подальшому на підставі даного рішення на ім`я ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер :00:028:0889), яка розташована в АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 вказує, що його право постійного користування на вказану земельну ділянку не припинено, державний акт про право постійного користування є чинним, отже передачею у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_2 порушуються його права.

Враховуючи вищезазначене, просив визнати недійсним і скасувати рішення Новоград-Волинської міської ради від 22 квітня 2021 року №173 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га ( кадастровий номер :00:028:0889), яка призначена для індивідуального садівництва.

Окрім того, просив скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 .

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 22 квітня 2021 року №173 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, межі якої не встановлені в натурі ( на місцевості) за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_3 , площею 0,1000 га, кадастровий номер :00:028:0889), для індивідуального садівництва.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із Звягельської міської ради та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в дольовому порядку 908 грн. судового збору, тобто по 454 грн. кожного; 7173 грн. 26 коп. витрат у зв`язку з проведенням у справі земельної експертизи, тобто по 3586 грн. 63 коп. з кожного, та 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто по 4000 грн. з кожного, а всього судових витрат у розмірі 16081 грн. 26 коп., тобто по 8040 грн. 63 коп. з кожного.

Додатковим рішенням суду від 16 березня 2023 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно з державним актом на право постійного користування землею від 13 серпня 1996 року позивачеві належить лише 1/3 частина земельної ділянки загальною площею 1400 кв.м., а інша частина ( 2/3) належала його матері, яка померла.

При цьому, як межі всієї земельної ділянки, так і межі тієї частини, що належить на праві користування позивачу, не встановлені в натурі. На цьому, власне, й було наголошено експертом у своєму висновку. Перетин земельних ділянок у розмірі 900 кв.м. був встановлений виходячи з геометричного моделювання взаємного розташування земельних ділянок.

Звертає увагу на те, що перетин цих земельних ділянок не можна вважати достовірним. Однак, навіть у разі, якщо такий перетин дійсно має місце, то у власність ОСОБА_2 була передана лише частина земельної ділянки, яка не перевищує 900 кв.м. Водночас, позивач набув право користування земельної ділянкою площею 0,046 га ( 1/3 частина від усієї земельної ділянки). При цьому, ця земельна ділянка й надалі перебуває у його користуванні.

Наголошує на тому, що позивач, користуючись земельною діянкою з 1996 року, не вживав жодних заходів для встановлення меж цієї земельної ділянки, внесення відомостей про неї до ДЗК та державної реєстрації права користування даною земельною ділянкою. Лише у 2018 році він звернувся до органу місцевого самоврядування із заявою, в якій просив передати йому у власність спірну земельну ділянку шляхом викупу. Отримавши відмову у задоволенні заяви, він не оскаржив її у встановленому законом порядку.

Матеріали справи не містять доказів того, що після смерті матері позивач успадкував частину земельної ділянки, яка перебувала у користуванні спадкодавиці.

Окільки позивач набув право користування лише на частину земельної ділянки, яка й надалі перебуває у його користуванні, рішення Новоград-Волинської міської ради від 22 квітня 2021 року жодним чином не порушує його права.

Представник позивача оскаржила рішення в частині відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також додаткове рішення суду першої інстанції, зазначивши в апеляційній скарзі про те, що при вирішенні спору суд відмовив у задоволенні позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Однак, зазначена позовна вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним і скасування спірного рішення міськради, яка була задоволена судом за наслідками розгляду даної справи. Саме ця вимога й була спрямована на захист порушеного права ОСОБА_1 .

Звертає увагу на ту обставину, що спір виник внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , яка порушила право позивача на користування вказаною земельною ділянкою.

Матеріали справи містять докази того, що він поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 16800 грн. У свою чергу, відповідачами не доведено неспівмірність таких витрат.

Враховуючи вищезазначене, просила скасувати рішення в частині стягнення із відповідачів витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн, тобто по 4000 грн. з кожного, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути із Звягельської міської ради та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у дольовому порядку 16800 грн., тобто по 8400 грн. з кожного. В іншій частині рішення залишити без змін.

Також просила скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове,- про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ЖТ, виданого виконкомом Новоград-Волинської міської ради 13 серпня 1996 року, ОСОБА_1 набув право користування на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 1400 кв.м., яка призначена для ведення городництва та розташована в АДРЕСА_1 (попередня адреса: АДРЕСА_1 ).

На підставі цього ж державного акта право користування 2/3 частинами вказаної земельної ділянки набула ОСОБА_3 .

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 1 квітня 1996 року №151 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також передано у приватну власність земельну ділянку, площею 1050 кв.м., яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель й розташована за вказаною адресою.

Долучена до матеріалів справи інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказує на те, що у подальшому позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою 7 березня 2018 року, набув право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Окрім того, на підставі державного акта на право власності на землю, виданого 5 травня 1996 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 7 березня 2018 року, за позивачем було зареєстроване право власності на земельну ділянку, площею 0,105 га ( кадастровий номер :00:028:0750), розташовану за вказаною адресою та призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

13 липня 2018 року ОСОБА_1 продав цей житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_4 .

В судовому засіданні також досліджувався лист першого заступника міського голови від 17 травня 2018 року №01/560, який свідчить про те, що позивач звертався до органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність шляхом викупу земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

У задоволенні даної заяви ОСОБА_1 було відмовлено з тих підстав, що ним не надано документ, який посвідчує право власності на нерухоме майно ( будівлі та споруди), розташовані на цій земельній ділянці.

Також у листі повідомлено, що положеннями ЦК України не передбачена можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою й рекомендовано звернутися до міськради із заявою про надання цієї земельної ділянки в користування на умовах оренди.

Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 23 грудня 2020 №38 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, межі якої не відведені в натурі ( на місцевості), для передачі її у власність за рахунок земель запасу для індивідуального садівництва, по АДРЕСА_3 .

Рішенням Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 22 квітня 2021 року №173 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га ( кадастровий номер :00:028:0889), призначену для індивідуального садівництва, яка розташована в АДРЕСА_3 .

3 березня 2021 року здійснено державну реєстрацію цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

6 травня 2021 року право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як свідчить викопіювання з Публічної кадастрової карти України, земельна ділянка, площею 0,1000 га ( кадастровий номер :00:028:0889) по АДРЕСА_3 , яка передана у приватну власність ОСОБА_2 , а також земельна ділянка площею 0,1050 га (кадастровий номер :00:028:0750) по АДРЕСА_1 , яка раніше належала позивачеві, мають спільну межу.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 16 вересня 2022 року №456/09-2022, виходячи з об`єму наданих на дослідження матеріалів провести (здійснити) порівняння просторового розташування земельної ділянки площею 1400 кв.м., що зазначена у державному акті на право постійного користування землею від 13 серпня 1996 року, із земельною ділянкою з кадастровим номером :00:028:0889, площею 0,100 га, та встановити наявність або відсутність факту накладання земельних ділянок у відповідності до наданих на дослідження матеріалів, не вбачається за можливе у зв`язку із відсутністю координат поворотних точок на земельну ділянку площею 1400 кв.м.

При цьому, експертом зазначено, що, виходячи із наданих на дослідження матеріалів, шляхом проведення геометричного моделювання взаємного розташування земельної ділянки площею 1400 кв.м. за описом меж, складено схему взаємного розташування, відповідно до якої земельна ділянка з кадастровим номером :00:028:0889 та земельна ділянка площею 1400 кв.м., що зазначена в державному акті на право постійного користування землею від 13 серпня 1996 року, перетинаються в площині та утворюють пляму накладання в розмірі не менше 900,0 кв.м.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, яка на підставі спірного рішення Новоград-Волинської міської ради передана у власність ОСОБА_2 , не була вільною, оскільки в 1/3 частині перебувала у користуванні позивача. Вказана обставина свідчить про порушення прав ОСОБА_1 , що є підставою для визнання недійсним та скасування вказаного рішення органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, відповідно до положень частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб ( частина перша статті 122 ЗК України).

Згідно з положеннями статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 22 ЗК України в редакції 1990 року, чинній на час видачі ОСОБА_1 державного акта на право постійного користування землею, було передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно зі статтею 79-1 чинного ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом ( стаття 202 ЗК України).

Відповідно до пункту 2 розділу VII « Прикінцеві та перехідні положення» Закону України « Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) .

Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Матеріали справи свідчать, що позивач у встановленому законом порядку набув право користування 1/3 частиною земельної ділянки площею 1400 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 2 розділу VII « Прикінцеві та перехідні положення» Закону України « Про Державний земельний кадастр» ця земельна ділянка є сформованою. Та обставина, що позивач не здійснив реєстрацію свого речового права й у Державному земельному кадастрі відсутня відповідна інформація про зазначену земельну ділянку, не свідчить про те, що він втратив право постійного користування цим нерухомим майном.

Як зазначено в експертному висновку, на вказану земельну ділянку накладається земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_2 . При цьому, площа накладення становить не менше 900 кв.м. Враховуючи, що площа земельної ділянки, яка передана у постійне користування позивачеві становить 466,66 кв.м., наявні підстави стверджувати про те, що спірним рішенням органу місцевого самоврядування порушуються права ОСОБА_1 .

Передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка не була вільною, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для прийняття міськрадою вказаного рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання недійсним та скасування рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 22 квітня 2021 року №173.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,- рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного перегляду.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу ( пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи, позивачеві надавалася професійна правнича допомога, що підтверджується відповідним договором, укладеним між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням « Сімейство» 27 жовтня 2021 року. За надання правничої допомоги позивачем сплачено 16800 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями.

16 січня 2023 року представник ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, посилаючись на їх неспівмірність.

Враховуючи вказану обставину, а також з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув на користь ОСОБА_1 8000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

27 лютого 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Загурська А.В., звернулася до суду з клопотанням про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги у розмірі 6000 грн., пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено.

До клопотання долучено акт виконаних робіт, детальний опис наданих послуг та додаткову угоду до договору про надання правової допомоги.

Вказані документи свідчать про те, що вартість наданих адвокатом послуг становить 12000 грн.

6 березня 2023 року представник позивача - адвокат Чуйко З.Д., звернулася до суду з клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь відповідачки, посилаючись на їх неспівмірність.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення на користь ОСОБА_2 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, суд вірно виходив з того, що позов задоволено частково й у задоволенні позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку було відмовлено.

Окрім того, судом враховано принципи співмірності, розумності та критерій реальності адвокатських послуг.

Таким чином, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог та в частині розподілу судових витрат, а також додаткового рішення цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Чуйко Зоряни Дмитрівни, та представника ОСОБА_2 - адвоката Загурської Аліни Валеріївни, залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 лютого 2023 року в частині задоволених позовних вимог та в частині розподілу судових витрат, а також додаткове рішення цього ж суду від 16 березня 2023 року , - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: