Справа № 727/9501/22
Провадження № 2/727/323/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

при секретарі судового засідання: Ільчука М.В.,

за участю представника позивача (відповідача): Малєнко О.В.,

відповідача (позивача): ОСОБА_1 ,

представника відповідача (позивача): Вонсович Х.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Малєнко Ольга Валеріївна, до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Вонсович Христина Іванівна, до ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Малєнко Ольга Валеріївна, про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.В обгрунтування позову зазначила, що 10 серпня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 серпня 2020 року вказаний шлюб було розірвано. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалося. За час перебування у шлюбі подружжя набуло майно:

2-х кімнатну квартиру загальною площею 65,70 кв.м, житловою площею 36,30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 аб на АДРЕСА_2 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражі № НОМЕР_1 загальною площею 21,90 кв.м.; гараж НОМЕР_2 на АДРЕСА_2 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів НОМЕР_3 загальною площею 150,20 12кв.м.; гараж № НОМЕР_2 на АДРЕСА_2 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № НОМЕР_1 загальною площею 24.30 кв.м.

При цьому, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 , дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 21.02.2007 року, тобто під час шлюбу із ОСОБА_2 .

Згоди щодо поділу спільного майна між позивачем та відповідачем не досягнуто, з огляду на це є необхідність поділити спільне майно в судовому порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом про поділ спільного майна подружжя, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

28 листопада 2022 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в якому ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на земельної ділянки, кадастровий номер № 0:28:002:0144, яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 317036 зареєстрованого на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2007 року. Розмір якої складає 0,0722 га цільове призначення для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 .

Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Вансович Х.І., про поділ майна подружжя було об?єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року було закрите підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

Від представника відповідача за первинним позовом до суду надано відзив в якому відповідач заперечує щодо позову в частині визнання спільної сумісної власності та поділу майна, а саме: гаражів, які знаходять за адресою: АДРЕСА_2 . В обгрунтуванні якого зазначає, що вказані нежитлові приміщення не підлягають визначеню як майно спільної сумісної власності подружжя та не підлягають поділу. Оскільки майно було набуте у власність відповідачем за власні кошти та використовується ним для здійснення підприємницької діяльності, про що відомо позивачу.

Від відповідача за зустрічним позовом до суду подано відзив на зустрічний позов в якому ОСОБА_2 , визнає вказані позовні вимоги та не заперечує щодо їх задоволення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення та доводи сторін їх представників, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 10 серпня 2003 року, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2020 року у справі №727/5926/20.

За час спільного проживання сторонами (подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа квартири 65,70 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.01.2007 року., виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.01.207 року №27/1.

Вказана квартира зареєстрована за відповідачем, що вбачається із витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 жовтня 2022 року № 312618395.

Також за час спільного проживання було набуто у власність об?єкти не житлової нерухомості, гаражі за адресою АДРЕСА_2 «товариство по експлутації індивідуальних гаражів» № НОМЕР_1 . А саме; гараж № НОМЕР_5 аб загальною площею 21, 90 кв.м, гараж № НОМЕР_2 загальною площею 150,20 кв.м, гараж № НОМЕР_2 загальною площею 24,30 кв.м. Вказане майно у відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 .

Під час шлюбу ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2007 року набула у власність земельну ділянку кадастровий номер № 0:28:002:0144, розмір якої складає 0,0722 га цільове призначення для ведення садівництва яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 .

Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто, а тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісні власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання.

Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже відповідач ОСОБА_1 заперечує позовні вимоги в частині визнання спільної сумісної власності подружжя за об?єктами нерухомого майна гаражами за адресою АДРЕСА_2 .

Вказує, що гаражі були придбані за особисті кошти які він отримав від своєї матері. Однак, на підтвердження того, що вказані гаражі були придбані безпосередньо відповідачем за його особисті кошти, які він отримав від своєї матері, вказані твердження грунтуються тільки на його поясненнях, будь-яких інших доказів матеріали справи не містять

Право власності на всі три гаражі було зареєстровано за ним, як вбачається з пояснень відповідача він вважає, що на означені гаражі не поширюється режим спільної сумісної власності майна подружжя, тобто відповідач оспорює презумпцію спільності права власності на такі об`єкти.

Однак тягар доказування обставин, необхідних для визначення таких об?єктів такими які не є спільною сумісною власністю подружжя, покладається саме на відповідача. До такого висновку прийшов Верховний суд у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у цивільній справі №345/5108/18. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі № 394/876/17, де звертається увага на те, що презумпція спільності майна має бути спростована належними доказами.

Відповідачем не було надано жодного доказу щодо того: коли, куди і які кошти були внесені саме ОСОБА_1 при набутті означених гаражів у власність. Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відтак, жодного доказу сплати власних коштів (коштів, які належали йому особисто відповідно до статті 57 СК України) при придбанні спірних гаражів відповідач ОСОБА_1 суду не надав. Відповідач не надав доказів для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя та придбання спірних гаражів виключно за його особисті кошти тобто презумпцію права спільної сумісної майна колишнього подружжя ним не спростовано.

Під час розгляду справи суду були надані документи якими підтверджується, що спірні гаражі зареєстровані за ОСОБА_1 , як за фізичною особою, докази які б підтверджували належність вказаного майна іншим особам чи приватному підприємству або фізичній особі підприємцю, матеріали справи не місять. Позивач ОСОБА_2 в своїм позивних вимогах не ставить вимоги про поділ майна в натурі, отже виходячи зі змісту вимог позивача за первісним позовом просить лише визнати за нею частки вказаного майна яке є спільною сумісною власністю. Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що вказані нежитлові приміщення є речами для професійних занять та не підлягають поділу є необгрунтованими, об?єкт нерухомого майна не може бути тотожний до речей які використовують в професійній діяльності. Відповідач вказує, що використовує ці будівлі для здійснення підприємницької діяльності, проте яким саме чином або способом, не вказує, матеріали справи містять виписку з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підпиємців відповідно до якої ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з видом діяльності КВЕД 25.50: кування, пресування, штампування, профілювання та інше. У свою чергу гараж- це капітальна або тимчасова споруда (будівля) тобто приміщення для зберігання транспортних засобів та елементів технічного обслуговування. Речі для професійних занять, це речі які за своїми призначенням, властивостями та технічними чи іншими характеристиками необхідні та можуть бути використані лише у професійній діяльності. Слід звернути увагу, що вказані нежитлові приміщення гаражі знаходяться в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів. Отже можна дійти висновку що нежитлові приміщення є об`єктами нерухомості, а не речами для здійснення професійної діяльності.

Згідно правилами ст 60 СК України майно, набуте подружжям в шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, коли інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статями 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ, майна що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга ст 372 ЦК України).

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, є майном спільної сумісної власності.

Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 464/7011/16-ц.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що набуте сторонами під час шлюбу майно: квартира, гаражі та земельна ділянка, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права спільної часткової власності на частину цього майна.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований, зважаючи на те, що відповідач за зустрічним позов визнає позовні вимоги, суд приходить до висновку що як первісний позов та і зустрічний позов підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 30, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Малєнко Ольга Валеріївна до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити у повному обсязі.

В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОККПП: НОМЕР_7 ) право власності на:

1/2 частину 2-х кімнатної квартири загальною площею 65,70 кв.м., житловою площею 36,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину гаража АДРЕСА_2 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № НОМЕР_1 загальною площею 21, 90 кв.м.;

1/2 частину гаража № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № НОМЕР_1 загальною площею 150, 20 кв.м.;

1/2 частину гаража № НОМЕР_2 а за адресою: АДРЕСА_2 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № НОМЕР_1 загальною площею 24, 30 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОККПП: НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОККПП: НОМЕР_7 ), витрати зі сплати судового збору в розмірі 10 998,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОККПП: НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОККПП: НОМЕР_7 ), витрати понесені ОСОБА_2 на правову допомогу в розмірі 11700 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Вонсович Христина Іванівна за зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Малєнко Ольга Валеріївна, про поділ спільного майна подружжя задовольнити у повному обсязі.

Визнати земельну ділянку згідно державного акту серія ЯЗ №317036 виданого на підставі договору купівлі продажу-продажу № 1210 від 12.02.2007 року ВЕЕ 490839 розмір якої складає 0,0722 га, кадастровий номер :28:002:0144 цільове призначення для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_8 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОККПП: НОМЕР_8 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки згідно державного акту серія ЯЗ №317036 виданого на підставі договору купівлі продажу-продажу № 1210 від 12.02.2007 року ВЕЕ 490839 розмір якої складає 0,0722 га, кадастровий номер :28:002:0144 цільове призначення для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_8 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОККПП: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОККПП: НОМЕР_8 ), витрати зі сплати судового збору в розмірі 992, 40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОККПП: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОККПП: НОМЕР_8 ), витрати понесені на правову допомогу в розмірі 6525 гривень.

Заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили у відповідності до ч.7 ст. 158 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу та відповідачу про їх право звернутися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову у відповідності до ст.158 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено та підписано 10.04.2023 року

Суддя П.С. Гавалешко