Справа №345/735/23
Провадження № 2/345/363/2023
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.04.2023 р. м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Сухарник І.І.
за участю секретаря судового засідання Марецької І.М
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про зняття арешту, -
що позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_2 . Заповіту батько не склав. Позивач прийняв спадщину після смерті батька. До складу спадщини після його смерті входить квартира АДРЕСА_1 . Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки існує обтяження частки квартири арешт нерухомого майна, накладеного постановою про накладення арешту на майно від 02.03.2009 слідчого Кульчицького Я.Д. СУ УМВС України в Івано-Франківській області, у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи № 312814. Результат розгляду судом цієї кримінальної справи позивачу не відомий. Але існування на момент смерті ОСОБА_2 права власності на ч. спірної квартири свідчить про те, що на неї не звернуто стягнення. Арешт на частку ОСОБА_2 було накладено під час дії КПК 1960 року, за процедурою, установленою цим нормативно-правовим актом. Позивач також просить врахувати висновки, викладені Верховним Судом України у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц.
17.02.2023 по справі відкрито провадження й розгляд справи призначено на 20.03.2023 в порядку спрощеного позовного порядку з викликом сторін. Ухвалою суду від 20.03.2023 замінено неналежного відповідача Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області на належного відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, розгляд справи відкладено на 20.04.2023.
Відповідач подав суду відзив. У відзиві проти позову заперечує та зазначає, що Управління УМВС в Івано-Франківській області накладаючи арешт діяло відповідно до чинного законодавств і жодних порушень закону не допустило. Більше того, УМВС в області не властиві функції щодо чинення дій стосовно зняття арешту з майна. Наказом МВС України від 06.11.2015 № 1388 «Про організаційно-штатні питання» скасовано всі штати та скорочено усі посади в УМВС України в Івано-Франківській області. У відзиві посилається на статті 100 і 174 КПК України. Також вказує, що Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області є неналежним відповідачем у цій справі. Жодної вимги до Управління не заявлено.
Представник позивача адвокат Бойко Р.Б. у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав.
У судове засідання представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.
Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 7, 9). Після його смерті відкрилась спадщина за законом (а.с. 16).
До складу спадщини після його смерті входить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 10-15).
Позивач прийняв спадщину, своєчасно звернувшись до нотаріуса.
Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки існує обтяження частки квартири арешт нерухомого майна, накладеного постановою про накладення арешту на майно від 02.03.2009 слідчого Кульчицького Я.Д. СУ УМВС України в Івано-Франківській області, у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи № 312814 (а.с. 16).
Із копії вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.04.2009 у справі № 1-128/2009р слідує, що питання про скасування арешту судом не вирішено (а.с. 49-51).
Отже, судом достовірно встановлено, що накладення арешту і подальший розгляд кримінальної справи здійснено за правилами КПК України 1960 року.
Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
Суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані в постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц у справі за позовом про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України 1960 року та незнятого після закриття кримінальної справи постановою слідчого від 24 грудня 2010 року:
КПК України 1960 року, так само як і чинний КПК України, не передбачають застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у закритій кримінальній справі;
справу про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України 1960 року та незнятого після закриття кримінальної справи постановою слідчого від 24 грудня 2010 року, слід розглядати за правилами цивільного судочинства;
вирішення порушеного позивачем питання про звільнення майна з-під арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів;
скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.
За такого правового регулювання, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, позов є законним і обґрунтованим, а порушені права позивача підлягають захисту в обраний ним спосіб.
Суд відхиляє аргумент відповідача про його неналежність у цій справі.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Із витягу № 30365751 від 20.03.2023 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області перебуває в стані припинення (а.с. 33-39).
Згідно із ч. 5 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Оскільки до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено запису про припинення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, слідчим якого накладено спірний арешт, то саме цей орган є належним відповідачем.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 259, 263-265 ЦПК України, суд-
Зняти арешт, накладений постановою про накладення арешту на майно від 02.03.2009 слідчого Кульчицького Я.Д. СУ УМВС України в Івано-Франківській області на частину квартири АДРЕСА_1 , і припинити обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8510977, зареєстроване 02.03.2009 17:30:57 за № 8510977 реєстратором: Івано-Франківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий