ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1230/21

Головуючий у першій інстанції - Кухта В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/201/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач: заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1

треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Юлія Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Кухти В.О. від 22 жовтня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 01 листопада 2021 року, у справі за позовом заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки; треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Юлія Володимирівна,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову (а.с.106-109, том 1), просив: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2018 року №25-4947/14-18-сг "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність", яким надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1200 га (кадастровий номер :06:000:6034); скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.12.2018 року, індексний номер 44741801, та здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034; усунути перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованою на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області; стягнути з відповідачів на користь Чернігівської обласної прокуратури понесені витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування вимог заявленого позову заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури зазначав, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2018 року №25-4947/14-18-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 , та передано їй у власність земельну ділянку загальною площею 0,1200 га із кадастровим номером :06:000:6034 для індивідуального садівництва із земель державної власності на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. На підставі даного наказу 14.12.2018 року внесено відомості про земельну ділянку із кадастровим номером :06:000:6034 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.12.2018 року №658, земельну ділянку із кадастровим номером :06:000:6034 відчужено на користь ОСОБА_1 . Проте, наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2018 року №25-4947/14-18-сг є незаконним, оскільки ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, не будучи законним розпорядником земель водного фонду, змінило цільове призначення спірної земельної ділянки із земель водного фонду на землі для індивідуального садівництва. Таким чином, оспорюваний наказ виданий в порушення вимог статті 19 Конституції України, статей: 20, 59, 84, 122 ЗК України, оскільки ОСОБА_2 було надано у приватну власність земельну ділянку водного фонду для індивідуального садівництва. На даний час спірна земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_1 , вірним способом захисту порушеного права, у даному випадку, прокурор вважає пред`явлення негаторного позову у порядку статті 391 ЦК України, та повернення земельної ділянки на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради, як законного розпорядника земель даної категорії, у зв`язку з чим рішення про державну реєстрацію даної земельної ділянки підлягає скасуванню. Заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури вказував, що участь прокурора у даній справі є законною, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але і публічного, суспільного інтересу. У спорах щодо прибережних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні не на шкоду людині та суспільству, які реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок.

Протокольною ухвалою суду першої інстанції від 20.07.2021 року задоволено заяву заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури про залучення до участі у справі правонаступника, замінено позивача з Чернігівської обласної державної адміністрації на Михайло-Коцюбинську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2021 року позов заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки - задоволено в повному обсязі. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2018 року №25-4947/14-18-сг "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність", яким надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер :06:000:6034). Скасовано рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.12.2018 року, індексний номер 44741801 та здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, за ОСОБА_1 , з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034. Усунуто перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованою на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради. Судом вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належними і допустимими доказами підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:6034 знаходиться в межах прибережної захисної смуги р.Річище, яка є протокою (рукавом) р.Дніпро, відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду та повністю накладається на землі водного фонду, а саме, на 100-метрову прибережну захисну смугу річки Річище (лівий рукав річки Дніпро), тому наявні правові підстави для визнання незаконним і скасування оскаржуваного наказу та задоволення похідних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки.

Не погоджуючись із рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2021 року, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 22.10.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області зазначають, що відповідно до статті 60 ЗК України, прибережна захисна смуга встановлюється навколо поверхневих водних об`єктів. Для річки Річище, як малої річки, прибережна захисна смуга має становити 25 м. Приналежність річки Річище до малої річки підтверджується інформацією Державного водного кадастру (у відкритому доступі), проте судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги та не враховано, що дані Державного водного кадастру за розділом "Поверхневі води" у частині обліку поверхневих водних об`єктів внесені до наборів відкритих даних, відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області вказує, що зі змісту листа Інституту водних проблем і меліорації від 30.04.2021 року вбачається, що земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 розташована у безпосередній близькості від водного об`єкта р.Річище, тобто, без визначення конкретної відстані від урізу води (в меженний період) до меж спірної земельної ділянки, а отже, твердження про знаходження земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:6034 в межах прибережної захисної смуги, є необґрунтованим. Доводи апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області стверджують, що судом першої інстанції залишено поза увагою лист Деснянського басейнового управління водних ресурсів від 16.01.2021 року, в якому зазначено, що проект землеустрою на встановлення прибережної захисної смуги р.Річище не розроблявся, і тому через відсутність інформації неможливо повідомити про приналежність спірної земельної ділянки до земель водного фонду. Апелянт вважає, що наказ Головного управління Держгеокадастру від 05.07.2018 року про затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва ОСОБА_2 є законним, і підстави для його скасування відсутні. Крім того, оспорюваний наказ є актом одноразового застосування, і вичерпав свою дію шляхом його виконання, оскільки в подальшому право власності перейшло від ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 на підставі цивільно-правової угоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 22.10.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради, посилаючись на його незаконність, неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування судом норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що при укладенні договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, будь-які відомості про обмеження у використанні земельної ділянки зареєстровано не було, передача земельної ділянки відбулась у встановленому законом порядку в межах повноважень, якими наділено Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області. ОСОБА_1 зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, та належить до водного об`єкту загальнодержавного значення на підставі листа Інституту водних проблем і меліорації НАН України від 30.04.2021 року та інформації Державного науково-виробничого підприємства "Картографія" від 23.09.2020 року, є хибним. Апелянт вважає, що судом не застосовано Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності на них, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996 року, що спричинило неправильне застосування норм матеріального права та призвело до ухвалення незаконного рішення. Апелянт стверджує, що при передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення індивідуального садівництва, вказана земельна ділянка не відносилась до земель водного фонду, а відносилась до земель запасу, і тому жодні порушення з боку Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області відсутні, як і підстави для визнання незаконним оскаржуваного наказу від 05.07.2018 року "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність".

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 15.02.2022 року апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , задоволено. Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2021 року - скасовано. У задоволенні позову заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області - відмовлено. Судом вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2021 року, та відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, апеляційний суд виходив з того, що предметом спору є як наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-4947/14-18-сг від 05.07.2018 року, яким передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер :06:000:6034, так і обставини надання у приватну власність земельної ділянки водного фонду, як визначено у позові, для індивідуального садівництва ОСОБА_2 . За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що прокурором помилково визначено статус ОСОБА_2 , як третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки вирішення вказаних позовних вимог по суті безпосередньо стосується прав, законних інтересів та обов`язків ОСОБА_2 , якій оспорюваним наказом було передано спірну земельну ділянку у власність, і яка була первісним власником спірної земельної ділянки. Суд першої інстанції вказані обставини залишив поза увагою, та не залучив ОСОБА_2 до участі у справі в якості належного відповідача. Апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо залучення до участі в справі інших осіб, як відповідачів (співвідповідачів) чи заміни неналежного відповідача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою Чернігівського апеляційного суду від 15.02.2022 року, заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся із касаційною скаргою, в якій, із посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та передати справу на новий апеляційний розгляд. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що зайняття земельної ділянки водного фонду із порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України, треба розглядати, як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати, як негаторний позов, який можна заявити впродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагати повернути таку ділянку. Належним відповідачем у такому спорі є особа, права на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про задоволення негаторного позову передбачає внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності позивача, але за умови, що право власності на нерухоме майно зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою. Також доводи касаційної скарги зазначали, що ОСОБА_2 під час розгляду справи не скористалась своїми правами та можливістю подавати документи, докази, висловлювати аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову, участі у розгляді справи не приймала. Крім того, за результатами розгляду Верховним Судом аналогічних вимог про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування, суд дійшов висновку, що він не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою. Таким чином, оскільки визнання незаконним та скасування наказу про надання у власність спірної земельної ділянки не є ефективним способом захисту, зокрема, задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, тому судове рішення про задоволення позову в цій справі не вирішує питання про права та обов`язки першого набувача спірної земельної ділянки, а стосується виключно усунення перешкод, які чиняться відповідачем ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2022 року касаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, задоволено частково. Постанову Чернігівського апеляційного суду від 15.02.2022 року в частині вирішення позовних вимог щодо скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.12.2018 року, індексний номер 44741801, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034; усунення перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованою на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Чернігівського апеляційного суду від 15.02.2022 року, залишено без змін.

Відповідно до приписів ч.5 статті 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, апеляційним судом переглядається рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2021 року в частині вирішення позовних вимог щодо скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.12.2018 року, індексний номер 44741801, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034; усунення перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Протокольною ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 30.03.2023 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. (а.с.128, том 2).

В судовому засіданні апеляційного суду представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області - Бойко Т.М. підтримала вимоги та доводи поданої Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурори Шиленко М.В., Хряпа А.М. просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2021 року в частині, яка переглядається апеляційним судом, залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду представник Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, відповідач ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В., належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Від приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с.139, том 2).

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 20.06.2018 року ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 0,1200 га за рахунок земель запасу для індивідуального садівництва на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (за межами населеного пункту), та передати дану земельну ділянку у власність. Додатками до заяви зазначено додано проект землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру (а.с.28, том 1).

05.07.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області винесено наказ №25-4947/14-18-сг, яким: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва гр. ОСОБА_2 на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області; надано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер :06:000:6034) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44690965 від 18.12.2018 року 17:26:45 зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :06:000:6034, надану для індивідуального садівництва, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

20.12.2018 року між ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв ОСОБА_4 , був укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:6034.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.05.2021 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, індексний номер: 44741801 від 20.12.2018 року.

На підтвердження позовних вимог прокурором додано до позовної заяви: інформацію Державного науково-виробничого підприємства "Картографія" від 23.09.2020 року №1036, згідно з якою спірна земельна ділянка із кадастровим номером :06:000:6034 повністю накладається на землі водного фонду, а саме, на 100-метрову прибережну захисну смугу річки Річище (лівий рукав річки Дніпро); інформацію Інституту водних проблем і меліорації НААН України від 30.04.2021 року №228/06 про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:6034 знаходиться в межах прибережної захисної смуги (ПЗС) р.Річище, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро, і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду; інформацію Деснянського басейного управління водних ресурсів від 16.01.2021 року про те, що згідно з Публічною кадастровою картою України, земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:6034 знаходиться у водозбірному басейні річки Дніпро; згідно з картою Google, вона розташована в безпосередній близькості від водного об`єкта "р.Речище", має прямий гідрологічний зв`язок з водами річки Дніпро та з врахуванням вимог пункту 3 статті 5 Водного кодексу України, належить до водних об`єктів загальнодержавного значення; Паспорт водного об`єкта, проект землеустрою на встановлення прибережної захисної смуги "р.Речище" на замовлення Деснянського БУВР не розроблявся, на погодження не надавався; через відсутність будь-якої інформації, відображеної або задокументованої на будь-яких носіях, управління не може повідомити про приналежність вищезазначеної земельної ділянки до земель водного фонду.

За даними Державного водного кадастру, річка Річище за класом об`єкту гідрографії, є малою річкою, площа водозбору 1 тис. кв.км, належить до району басейну річки Дніпро.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 22.10.2021 року, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належними і допустимими доказами підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:6034 знаходиться в межах прибережної захисної смуги р.Річище, яка є протокою (рукавом) р.Дніпро, відповідно до вимог Водного кодексу України, відноситься до земель водного фонду та повністю накладається на землі водного фонду, а саме, на 100-метрову прибережну захисну смугу річки Річище (лівий рукав річки Дніпро), тому наявні правові підстави для визнання незаконним і скасування оскаржуваного наказу та задоволення похідних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки.

Апеляційним судом, із врахуванням постанови Верховного Суду віж 28.09.2022 року у даній цивільній справі (а.с.82-89, том 2), переглядається рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2021 року в частині вирішення позовних вимог щодо: скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.12.2018 року, індексний номер 44741801, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034; усунення перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Апеляційний суд погоджується із вирішенням судом першої інстанції вимог заявленого позову, у вказаній частині, виходячи із наступного.

Згідно з ч.1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.3 статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно ч.4 статті 116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Приписами статті 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до ч.1, п. "в" статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч.1 статті 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі водного фонду (п. "є" ч.1 статті 19 ЗК України).

До земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами (стаття 58 Земельного кодексу України та стаття 4 Водного кодексу України).

До земель державної власності, які не можна передавати у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених Земельним Кодексом України (пункт "д" частини третьої статті 84 цього кодексу).

Частина друга статті 59 Земельного кодексу України обмежує можливість передання земель водного фонду у приватну власність випадком безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів).

Відповідно до статі 60 Земельного кодексу України, статі 88 Водного кодексу України, прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 Земельного кодексу України, статті 89-90 Водного кодексу України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у Земельному кодексі України та Водному кодексі України.

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц; пункт 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц; пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц).

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (пункт 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, відповідно до інформації Інституту водних проблем і меліорації НААН України від 30.04.2021 року №228/06, земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:6034 знаходиться в межах прибережної захисної смуги (ПЗС) р.Річище, яка є протокою (рукавом) р.Дніпро, і відповідно до вимог Водного кодексу України, відноситься до земель водного фонду. Ширина прибережної захисної смуги (ПЗС) уздовж р.Річище щонайменше має становити 100 м.

Згідно інформації Державного науково-виробничого підприємства "Картографія" від 23.09.2020 року №1036 встановлено, що спірна земельна ділянка із кадастровим номером :06:000:6034 повністю накладається на землі водного фонду, а саме, на 100 метрову прибережну захисну смугу річки Річище (лівий рукав річки Дніпро) та належить до водного об`єкту загальнодержавного значення.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо незаконності наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2018 року №25-4947/14-18-сг "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність", яким надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1200 га (кадастровий номер :06:000:6034), оскільки ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області не будучи належним розпорядником земель водного фонду, змінило цільове призначення спірної земельної ділянки із земель водного фонду на землі для індивідуального садівництва. За даних обставин, доводи апеляційних скарг не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що оспорюваний наказ було видано із порушенням вимог вищезазначених приписів Земельного кодексу України, оскільки ОСОБА_2 було надано у приватну власність земельну ділянку водного фонду для індивідуального садівництва.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області зазначають, що зі змісту листа Інституту водних проблем і меліорації від 30.04.2021 вбачається, що земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 розташована у безпосередній близькості від водного об`єкта р.Річище, тобто, без визначення конкретної відстані від урізу води (в меженний період) до меж спірної земельної ділянки, а отже, твердження про знаходження земельної ділянки із кадастровим номером :06:000:6034 в межах прибережної захисної смуги, є необґрунтованим.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.10.2021 року в частині, що наразі переглядається апеляційним судом, оскільки вказані твердження спростовуються інформацією Державного науково-виробничого підприємства "Картографія" від 23.09.2020 року, з якої вбачається, що спірна земельна ділянка повністю накладається на землі водного фонду, а саме, на 100-метрову прибережну захисну смугу річки Ріщиче (лівий рукав річки Дніпро), та належить до водного об`єкту загальнодержавного значення.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо приналежності р.Річище до малих річок, спростовуються інформацією Деснянського басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України від 16.01.2021 року, відповідно до якої, спірна земельна ділянка знаходиться у водозбірному басейні річки Дніпро у безпосередній близькості від водного об`єкта річки Дніпро, та з урахуванням вимог п.3 статті 5 Водного кодексу України, належить до водних об`єктів загальнодержавного значення (а.с.35, том 1).

При цьому, вищевказана інформація Державного науково-виробничого підприємства "Картографія" та Інституту водних проблем і меліорації НААН України є належними та достатніми доказами у справі, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, оскільки дана інформація стосується предмета доказування та надана уповноваженими суб`єктами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що при укладенні договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки будь-які відомості про обмеження у використанні земельної ділянки зареєстровано не було, передача земельної ділянки відбулась у встановленому законом порядку, в межах повноважень, якими наділено Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Апелянт ОСОБА_1 зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги та належить до водного об`єкту загальнодержавного значення, на підставі листа Інституту водних проблем і меліорації НАН України від 30.04.2021 року та інформації Державного науково-виробничого підприємства "Картографія" від 23.09.2020 року, є хибним.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 22.10.2021 року у частині, що наразі переглядається апеляційним судом, оскільки за встановлених в ході судового розгляду даної справи фактичних обставин, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не мало право розпоряджатись спірною земельною ділянкою, необґрунтовано змінивши її цільове призначення. При цьому, перебування спірної земельної ділянки у приватній власності ОСОБА_1 завдає шкоду державним інтересам, оскільки права та інтереси, в тому числі, і на земельні ділянки, реалізуються через цільовий характер їх використання та набуваються лише згідно із законом.

Переглядаючи справу в частині вирішення судом першої інстанції вимог заявленого позову щодо: скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.12.2018 року, індексний номер 44741801, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, із кадастровим номером :06:000:6034, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, за ОСОБА_1 , з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034; усунення перешкод у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги р. Річище, яка є протокою р.Дніпро, і відповідно до вимог Водного кодексу України, відноситься до земель водного фонду. Ширина прибережної захисної смуги (ПЗС) уздовж р.Річище щонайменше має становити 100 м, проте ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, не будучі законним розпорядником земель водного фонду, змінило цільове призначення спірної земельної ділянки із земель водного фонду на землі для індивідуального садівництва. З огляду на вказане, прокурор для відновлення порушеного права власності на землі водного фонду звернувся до суду з декількома вимогами, серед яких була також заявлена вимога про усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, на підставі статті 391 ЦК України, тобто, з негаторним позовом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки щодо способу захисту прав власника земельної ділянки водного фонду, право власності на яку неправомірно зареєстровано за фізичною чи юридичною особою, або якщо земельна ділянка зайнята такою особою.

Так, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі №469/1203/15-ц (провадження №14-95цс18); від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18); від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18); від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19); від 15.09.2020 року у справі №372/1684/14-ц (провадження №14-740цс19) та інших, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України, є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу.

Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати, як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, й таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59 Земельного кодексу України).

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду, виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати, як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18), від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18), від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19), від 15.09.2020 року у справі №372/1684/14-ц (провадження №14-740цс19) та інші).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України, треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати, як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Отже, належним відповідачем у такому спорі є особа, яка порушує права позивача, тобто останній володілець спірної земельної ділянки, який перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження земельною ділянкою.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21) зроблено висновок, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №911/3681/17 (провадження №12-97гс19, пункт 39), від 15.10.2019 року у справі №911/3749/17 (провадження №12-95гс19, пункт 6.27), від 22.01.2020 року у справі №910/1809/18 (провадження №12-148гс19, пункт 35), від 01.02.2020 року у справі №922/614/19 (провадження №12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - "суд знає закони" (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц (провадження №14-104цс19, пункт 50), від 04.12.2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19, пункт 84), від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд, незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення… Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

Відповідно до приписів ч.5 статті 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

При цьому, враховуючи правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц, (провадження №14-2цс21), переглядаючи дану справу у зазначеній вище частині, апеляційний суд у мотивувальній частині надав відповідну оцінку законності наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2018 року №25-4947/14-18-сг ''Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність'', яким надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1200 га (кадастровий номер :06:000:6034).

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також документально підтверджені фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині: скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Юлії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20 грудня 2018 року, індексний номер 44741801, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034; усунення перешкод у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 підлягають залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2021 року, в частині вирішення позовних вимог щодо: скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Юлії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20 грудня 2018 року, індексний номер 44741801, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034; усунення перешкод у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, підлягає залишенню без змін.

Із врахуванням приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2021 року змінити в частині розподілу судових витрат, а саме: стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь Чернігівської обласної прокуратури 2 270 грн. в рахунок часткового відшкодування документально підтвердженого сплаченого при поданні позовної заяви судового збору; стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури 2 270 грн. в рахунок часткового відшкодування документально підтвердженого сплаченого при поданні позовної заяви судового збору.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2021 року, в частині вирішення позовних вимог щодо: скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Юлії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20 грудня 2018 року, індексний номер 44741801, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034; усунення перешкод у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, - залишити без змін.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат, а саме:

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь Чернігівської обласної прокуратури 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. в рахунок часткового відшкодування сплаченого при поданні позовної заяви судового збору;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. в рахунок часткового відшкодування сплаченого при поданні позовної заяви судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: