Провадження № 2/522/2150/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Косіциної В.В.,

за участі секретарі судового засідання Левченко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органа опіки та піклування в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача - Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органа опіки та піклування в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дитини повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що неповнолітня ОСОБА_1 звернулась до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою про те, що її батьки пиячать, не надають грошей на їжу, ображають її та б`ють, а тому просила забрати до центру соціально-психологічної реабілітації дітей, бо боїться проживати з батьками. Після чергового вживання батьками напоїв, ОСОБА_1 відмовилась повертатись додому, на що її класний керівник та представники відповідних органів відвідали її місце проживання та будучи позбавленими можливості зайти до приміщення, через відсутність вдома батьків, звернулись до поліції. Представниками органів було обстежено матеріально-побутові умови сім`ї та неповнолітню направлено до лікарні на обстеження. Після всіх обстежень ОСОБА_1 взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Мати ОСОБА_1 звернулась до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою, що хоче повернути неповнолітню доньку в родину. Також мати дівчини надала пояснення, що проти позбавлення її батьківських прав та зможе облаштувати умови для проживання дитини, хоч наразі й умови відсутні. Після евакуації ОСОБА_1 до Польщі, її думка щодо позбавлення матері батьківських прав не змінилась та вона надає свою згоду. 30.08.2022 року на засіданні комісії було надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки остання нічого не зробила для покращення житлово-побутових умов проживання неповнолітньої та не надала доказів, що вона не зловживає спиртними напоями, тощо.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, встановлено розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

2 листопада 2022 року ухвалою суду витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відомості щодо рідних батька, братів, сестер, бабусі, дідуся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Степанівською сільською радою Роздільнянського району Одеської обласіт, актовий запис про народження № 3 від 20.02.2006 року) та відомості щодо рідних батька, мати, братів та сестер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

02 листопада 2022 року до суду від представника ОСОБА_3 надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (в порядку ст. 83 ЦПК).

25 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 04.11.2022 року щодо перевірки наявності актових записів цивільного стану.

13 грудня 2022 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

13 грудня 2022 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи 13.12.2022 року без присутності представника Служби у справах дітей Одеської міської ради, позовні вимоги підтримала повністю в найкращих інтересах дитини.

12 січня 2023 року від третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання про долучення доказів до справи.

В той же день, 12 січня 2023 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в якій також не заперечували проти закриття підготовчого провадження.

08 лютого 2023 року представником ОСОБА_4 подано до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (в порядку ст. 83 ЦПК).

В той же день, 08 лютого 2023 року згідно протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Зазначає, що мати не виконує батьківські обов`язки відносно її дитини, з дитиною не спілкується та не допомагає в її утриманні.

Відповідачкп в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, наполягаючи на відсутності підстав для цього. Вказала, що виправилась та зробила паспорт для виїзду за кордон, з метою виїзду до Польщі для зустрічі з донькою та супровіду доньки до Одеси. Зазначала, що саме донька бажає повернутися до додму та їх стосунки є теплими наразі. Без конфліктів..

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради наполягала на задовленні позову.

Суд повно і всебічно з`ясовавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, на які сторони посилалися, керуючись нормами матеріального права приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Степанівка Роздільнянського району Одеської області народилася ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20 лютого 2006 року (а.с. 32).

Батьком дитини записаний ОСОБА_6 , а матір`ю записана відповідач ОСОБА_2 .

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є громадянкою України (а.с. 34).

Крім того, згідно довідки Служби у справах дітей № 07/5480 від 08.07.2022 року неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має одного рідного брата ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що також слідує з інформації Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.06.2022 року № 3170/24.32-19(а.с. 36, 59).

Як вбачається з довідки № 01-23/19 від 18.01.2022 року ОСОБА_1 навчалась в «Опорному закладі «Кодимський заклад загальної середньої освіти № 1» Кодимської міської ради Одеської області в 10-Б класі (а.с. 57).

При цьому, відповідно до листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 11.01.2021 № 5ссд/01-29 згідно з відомостями Департаменту відсутня будь-яка інформація про реєстрацію місця проживання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на території міста Одеси (а.с. 58).

09 грудня 2021 року неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась із заявою та поясненнями до Служби у справах дітей Одеської міської ради, зазначивши, що її батьки пиячать, ображають, б`ють, вітчим в стані алкогольного сп`яніння принижує її, грошей на їжу не надають, їй страшно знаходитись удома, це загрожує життю та здоров`ю, просить її забрати до центру соціально-психологічної реабілітації дітей, бо боїться проживати з батьками (а.с. 25, 27).

Згідно листа Одеської загальноосвітньої школи № 68 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області від 10.12.2021 року №01- 11/665, керівництво школи повідомляло, що неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до школи ходила регулярно, мала при собі необхідне шкільне приладдя, голодною не була, виглядала охайно, психологічний стан дитини був задовільний, класний керівник проводив розмови з усіма учнями щодо дій у разі виникнення проблемних питань у взаєминах з дорослими.

08.12.2021 року класний керівник ОСОБА_8 , запросила до навчального закладу матір, ОСОБА_2 , та вітчима, ОСОБА_9 для розмови, узгодження та урегулювання всіх проблемних питань. 08.12.2021 року ні мати, ні вітчим не з`явилися. ОСОБА_1 у цей день навчалася у звичайному режимі.

09.12.2021 року о 06:30 ранку неповнолітня зателефонувала класному керівнику ОСОБА_8 та повідомила, що пішла до однокласниці ОСОБА_11 , з причини, що майже всю ніч не спала, бо напередодні батьки вживали алкогольні напої та не давали їй спати, але ОСОБА_1 повідомила, що на заняттях буде вчасно.

Класний керівник зателефонувала матері та вітчиму і запросила на повторну зустріч з адміністрацією школи о 14:00 годині. Батьки в зазначений час до школи не з`явились. Класний керівник о 15:00 годині зателефонувала матері і та, вже перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повідомила, що вони працюють двірниками і мають багато роботи, через що прийти не зможуть. До телефонної розмови приєднався вітчим, який некоректно почав розмовляти з учителем. ОСОБА_1 приступила до навчання завчасно, як і обіцяла, але під час розмови з класним керівником, повідомила що додому повертатися відмовляється.

Представники школи разом з інспектором Ювенальної превенції, ОСОБА_12 , та неповнолітньою вийшли за адресою її проживання. На місці з`ясувалося, що батьків о 20:00 годині вдома не було, а дитина не мала доступу до житла.

Було зроблено телефонний дзвінок за номером 102, та повідомивши поліцію про ситуацію, на адресу прибули: фахівець сектору протидії домашньому насиллю, ОСОБА_13 , Ювенальної превенції ОСОБА_14 , Служби у справах дітей Одеської міської ради територіального відділу Приморського району ОСОБА_15 . Представниками служб були обстежені матеріально-побутові умови сім`ї, після чого всі попрямували до відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 для оформлення необхідних документів.

Службами було прийнято рішення про вилучення дитини з сім`ї та направлено неповнолітню дитину до Дитячої міської лікарні № 2 на обстеження, з метою визначення подальшої долі дитини (а.с. 35).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти від 09.12.2021 року комісією було встановлено, що санітарні умови незадовільні, в квартирі не прибрано, багато тварин. Для дитини не створені належні умови для життя та розвитку, дитина не має окремого постійного місця для навчання, окремого спального місця, не забезпечена необхідними речами в достатній кількості та висновками комісії постановлено терміново вилучити дитину з родини та передати під контроль відповідних служб (а.с. 37).

Також з матеріалів справи, в тому числі з акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , від 29.12.2021 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 проживає разом зі співмешканцем - гр. ОСОБА_9 , в п`ятиповерховому будинку на другому поверсі, житло складається з однієї житлової кімнати. Умови проживання незадовільні, в квартирі брудно, неприємний запах, не створено умови для проживання дитини.

Відповідно до листа КПП «Міська дитяча лікарня № 2» Одеської міської ради від 10.12.2021 року № 01-35/1428 неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доставлена до пульмонологічного відділення лікарні (а.с. 40).

Згідно повідомлення директора КПП «Міська дитяча лікарня № 2» Одеської міської ради Рижикової Т. від 20.12.2021 року № 01-35/1460 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пройшла необхідне медичне обстеження і на теперішній час знаходження в стаціонарі не потребує, експрес-тест на COVID-19 від 10.12.2021 року - негативний (а.с. 41).

Відповідно до повідомлення Центру соціальних служб Одеської міської ради від 14.12.2021 року № 400, 13.12.2021 року ФСР ВСР ЦСС ОМР у Приморському районі здійснило відвідування за адресою: АДРЕСА_2 . Складений акт оцінки потреб сім`ї/особи. Складні життєві обставини виявлено. Зі слів матері, вона не має впливу на доньку, яка вживає наркотичні речовини, не навчається у навчальному закладі, часто не ночує вдома. Родині запропоновано соціальну послугу соціальний супровід, від якої мати відмовилась, про що складено акт відмови від 13.12.2021 № 377/1.39 (а.с. 42-53).

Згідно з наказом Служби у справах дітей Одеської міської ради від 22.12.2021 року № 152 неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, як дитина, яка проживає в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с. 54).

Листом Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області від 05.01.2022 року № 03/22 повідомлялось директора Одеської загальноосвітньої школи № 68, що 30.12.2021 року службою у справах дітей Подільської районної державної адміністрації до центру, у відділення соціальної, психологічної та педагогічної діагностики та реабілітації була влаштована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька м. Одеси (а.с. 55).

В подальшому, громадянка ОСОБА_2 звернулась із заявою від 24.12.2021 року до Служби у справах дітей Одеської міської ради, в якій зазначила, що хоче повернути свою неповнолітню доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в родину (а.с. 28).

Служба у справах дітей Одеської міської ради вважала недоцільним повернення неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виховання в родину у зв`язку з тим, що умови проживання для дитини незадовільні, відсутні необхідні речі для навчання та повноцінного розвитку, про що гр. ОСОБА_2 , надана відповідь від 05.01.2022 №07/91 (а.с. 60).

На підставі розпорядження Одеської обласної військової адміністрації від 01.03.2022 № 45/А-2022 «Про евакуацію дітей, зарахованих до закладів різних типів, форми власності та підпорядкування на цілодобове перебування» неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.03.2022 року з групою вихованців евакуйована до Польщі (а.с. 56, 61-62).

Відповідачка ОСОБА_2 надавала письмові пояснення до територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі, в яких зазначила, що їй відомо, що Службою у справах дітей Одеської міської ради розглядається питання позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_1 . ОСОБА_2 повідомила, що вона проти позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки та зможе облаштувати умови для проживання неповнолітньої доньки.

Службою у справах дітей Одеської міської ради 28.06.2022 проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого встановлено, що умови для проживання, виховання та розвитку дитини відсутні (а.с. 39).

Відповідно до листа від Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області, що зареєстровано Службою у справах дітей Одеської міської ради 08.07.2022 № 1804, за період перебування неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Центрі її жодного разу ніхто не відвідував, п`ять разів вона спілкувалась з матір`ю в телефонному режимі, яка обіцяла, що її забере, остання розмова відбулася 02.07.2022 року (а.с. 56).

11 липня 2022 року неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Служби у справах дітей Одеської міської ради із заявою в якій зазначила, що її думка щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неї не змінилася та надає свою згоду (а.с. 26).

14 липня 2022 року спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради проведено бесіду із ОСОБА_2 , в ході якої вона повідомила, що має намір орендувати квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , але документів щодо підтвердження факту найму житла надати не змогла (а.с. 30-31).

Представник позивача наполягав на тому, що з кінця 2021 року відповідач не зробила нічого для покращення житлово-побутових умов проживання неповнолітньої та станом на 08.08.2022 року гр. ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Одеської міської ради не зверталась, пояснень не надавала.

В зв`язку з чим, на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.08.2022 року, Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування надано Висновок № 01-11/1216/1 вих. від 06.09.2022 року "Щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14-18).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до ст. 56 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей -сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», п. 3 порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Посилаючись на всі вищевказані обставини, позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та стягнення аліментів з відповідача.

Як слідує з акту обстеження умов проживання та акту бесіди від 20.10.2022 року, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає (а.с. 85-86).

ОСОБА_2 в акті бесіди від 20.10.2022 року повідомила, що постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 87).

Згідно акту бесіди від 21 жовтня 2022 року наданого в судовому засіданні, громадянка ОСОБА_2 відвідала Службу у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі та надала договір оренди. (а.с. 75).

Судом було досліджено договір оренди житлової квартири (житла) між ОСОБА_2 та ОСОБА_17 , датований 25.07.2022 р. за адресою: АДРЕСА_3 , строком 2 роки (а.с. 89, 125).

З наданих суду фотокарток помешкання відповідача слідує, що квартира містить все необхідне для проживання осіб в ній, а саме кухня (з мийкою, плитою, тощо), спальня, ванна кімната, але деякі кімнати є захаращеними та неприбраними.

Проте, на думку суду, за належного відношення, такі недоліки можуть бути усунуті без додаткових зусиль з боку інших осіб та приміщення буде готове для комфортного проживання.

При цьому судом враховується така обставина як вік дитини. ОСОБА_1 на момент ухвалення рішення 17 років, тобто вона цлком здатна самості наводити лад у своїй кімнаті та деякі побутові незручності такі як відсутність горячої води та централізованого опалення не несуть загрози її життю або здоров`ю, а лише створюють незручності та потребують додаткових зусиль (таких як нагрівання води або носіння більш теплого одягу в квартирі, використання обігріваючого приладдя.

Суд під час розгляду справи неодноразово зв`язувався за допомогою телефону та відеозвязку із ОСОБА_18 , яка непохитно наполягала на тому, що її єдине бажання повернутися до мами. Їй відомо і про незручні умови життя, про те, що відчим проживає з мамою, але не зважаючи на це дитина виявила бажання повернутися до Одеси до мами. Проти позбавлення мами батьківських прав щодо неї категорично заперечувала.

В свою чергу, відповідачка в судовому засіданні категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо доньки, наполягаючи на тому, що робить усе можливе аби забезпечити належні умови проживання доньці та її відповідне повернення.

У підтвердження вказано, відповідач надала її копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон, серії НОМЕР_3 , виданого 16.03.2023 року з метою перетинання кордону і доставлення доньки ОСОБА_1 додому.

Як вбачається з довідки від 14.11.2022 року № 7 дохід ОСОБА_2 за період з 05.07.2022 року по 31.10.2022 року складає 37302,85 гривень (а.с. 124).

Таким чином, на переконання суду, наявність стабільного доходу у відповідача зможе дати їй можливість забезпечувати свої потреби та дитини.

Відповідно до акту бесіди в телефонному режимі від 12.01.2023 року, ОСОБА_1 відомо, що її матір орендує квартиру в якій зробила ремонт та про те, що умови проживання в орендованій квартирі незадовільні та роз`яснено, що матір повинна підготувати належні умови для повернення її у родину (а.с. 120).

Опитана в судовому засіданні ОСОБА_1 показала, що наразі має єдине бажання повернутись додому до мами . Також остання обізнана про те, що в квартирі, в якій вони з матір`ю мають намір проживати відсутні всі необхідні умови для цього, а саме опалення, а також про наявність в квартирі домашніх тварин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно зі статтею 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Стаття 150 СК України визначає перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, якими зокрема є: виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка дитини до самостійного життя та інші.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою та другою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, за домовленістю між ними, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За правилами статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша). Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта).

У пунктах 15-16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У абзаці 2 пункту 18 зазначеної постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 39 Конвенції про права дитини держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини.

Із зазначених норм матеріального права та роз`яснень слідує, що лише винна поведінка відповідача може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав є результатом свідомої поведінки відповідача та допускається лише, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послалась на те, що відповідач не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, яке виразилось у незабезпеченні її належними умовами та саме з цих підстав просила позбавити її батьківських прав.

Ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дитину, в чому воно б не виражалося.

Судом встановлено, що з кінця 2021 року відповідач не забезпечувала доньку належними та гідними умовами для проживання, не цікавилась її навчанням, в зв`язку з чим остання звернулась до Служби у справах дітей. Після неодноразових обстежень умов проживання, дитину забрали до відповідної установи та надалі евакували до Польщі, але після тривалого знаходження за межами України, ОСОБА_1 почала сумувати за своєю матір`ю та ладна жити в незадовільних умовах, але поряд з матір`ю.

В той же час, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на дату винесення рішення виповнилось повних 17 років.

ОСОБА_1 звернувшись до Служби у справах дітей спочатку була налаштована позбавити матір батьківських прав, але згодом відмовилась від такого задуму, тобто донька будучи свідомою та обізнаною самостійно ініціювала процес позбавлення матері батьківських прав.

При цьому, відповідач заперечує проти позбавлення її батьківських прав, має бажання спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні. Відповідач надала суду докази виправлення її поведінки стосовно доньки та бажання створити всі належні умови для гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Як вказано в ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Так, в судовому засіданні встановлена наявність між батьками дитини негативних відносин. Основним посиланням позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача являється те, що відповідач не зебезпечує належні умови для дитини та не надає достатньої матеріальної допомоги. Дане посилання спростовується тим, що відповідач протягом 2022 року орендувала квартиру, періодично спілкується з ОСОБА_1 , що нею підтверджується та зробила паспорт для виїзду за кордон для побачення з донькою в Республіці Польща, яка була туди евакуйована.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Така позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року, по справі № 133/2343/17, провадження № 61-39203св18.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» відображено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків» (постанова ВС від 13.03.2019 р. у справі № 631/2406/15-ц).

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач заперечував проти позбавлення її батьківських прав, зазначаючи, що бажає спілкуватися з донькою. Така поведінка відповідача дає підстави вважати, що остання не нехтує інтересами дитини.

Сторона позивача не довела та не надала суду документальних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері, по відношенню до неї, батьківських прав, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

В справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За наведених обставин, з урахуванням усіх встановлених обставин та зібраних у справі доказів, яким надана належна оцінка, правильним буде висновок про відмову в задоволенні позову, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно її доньки, оскільки прагне брати участь у вихованні своєї дитини, а судом не встановлено свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до доньки.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки, її слід попередити, що у разі продовження такої поведінки і у разі надання відповідних доказів, вона буде позбавлена батьківських прав.

Оскільки позбавлення батьківських прав є передчасним без попередження матері про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (постанова ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017р.). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Керуючись ст.ст. 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 263-265, 282, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органа опіки та піклування в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача - Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення належних умов проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 .

Зобов`язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, здійснювати контроль за здійсненням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 18 квітня 2023 року, у зв`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному у період з 6 квітня по 14 квітня 2023 року.

Суддя Косіцина В.В.

04.04.2023