Справа номер 489/3859/21 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І. В.
Провадження номер 22-ц/812/367/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л. Д.,

за участі представника позивача Жильцова В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2023 року, ухвалене о 09 год 49 хв під головуванням судді Коваленка І. В. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повний текст якого складено 02 лютого 2023 року, за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївської області Прасолової Людмили Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Миколаївської міської ради та ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення права власності,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду вказаний позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач зазначав, що 14 лютого 2020 року державним реєстратором Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасоловою Л. М. (далі державний реєстратор Прасолова Л. М.) здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,9 кв.м.

ОСОБА_1 вказував, що державний реєстратор Прасолова Л. М., вчиняючи вищезазначене, не врахувала, що квартира виступала предметом іпотеки та була його єдиним житлом, а тому на неї розповсюджувались положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, поза її увагою залишилось те, що договір іпотеки був нікчемним, оскільки на час його вчинення у квартирі проживали неповнолітні діти, а згоди на його укладання від органу опіки та піклування не отримувалося. Двоє неповнолітніх дітей також проживали у квартирі на час реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на неї.

Позивач наголошував, що зазначені ним обставини свідчать про невиконання державним реєстратором приписів чинного законодавства. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора, внесене до реєстру 14 лютого 2020 року під №35530783 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи». Також позивач просив поновити за ним право власності на вищезазначену квартиру.

Позиція відповідачів у суді першої інстанції

Державний реєстратор Прасолова Л. М. відзиву на позовну заяву не подавала, але письмово просила розглядати справу без її участі.

ТОВ «Кредитні ініціативи» просило у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що державним реєстратором було здійснено реєстрацію права власності відповідно до вимог чинного законодавства: позивач мав заборгованість за кредитним договором, знав про неї, іпотечний договір дозволяв позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, на позивача не розповсюджувалися положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», прав неповнолітніх осіб порушено не було.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано рішення державного реєстратора Прасолової Л. М. №35530783 від 14 лютого 2020 року про державну реєстрацію за ТОВ «Кредитні Ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 . За ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

З ТОВ «Кредитні Ініціативи» на користь ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в сумі 908 грн.

У задоволенні позовних вимог до державного реєстратора Прасолової Л. М. відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що квартира, яка належала ОСОБА_1 , була передана в іпотеку з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором в іноземній валюті, а тому на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Державний реєстратор ОСОБА_3 здійснила реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» з порушенням вимог законодавства, а тому її рішення є неправомірним і підлягало скасуванню. Оскільки рішення державного реєстратора скасовано, то відповідно до вимог ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» необхідним є визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначало, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що позивач надав згоду на позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому до нього не міг бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того відповідач зазначав, що справа була розглянута судом за відсутності належного відповідача, оскільки ним є ОСОБА_2 , якому спірна квартира була продана на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2022 р.

Також ТОВ «Кредитні Ініціативи» вказувало, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту його прав. Позивач мав заявити позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, натомість обрав спосіб захисту порушеного права, який не забезпечує повний захист його прав.

Узагальнені доводи та заперечення особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

ОСОБА_1 у відзиві, який був поданий через його представника ОСОБА_4 , зазначав, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Він наголошував на тому, що суд першої інстанції правильно вважав дії державного реєстратора незаконними, оскільки встановив, що кредит позивачем отримано в іноземній валюті, а квартира, яка була передана в іпотеку, є його єдиним житлом. Отже, у цьому випадку застосовуються положення, передбачені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Щодо подання позову до неналежного відповідача ОСОБА_1 вказано, що на момент подання позовної заяви спірна квартира була зареєстрована на праві власності за ТОВ «Кредитні Ініціативи». Подальший її продаж товариством було здійснено з метою створення додаткових перешкод у поновленні прав позивача.

На думку ОСОБА_1 , вибуття належної йому квартири із його права власності відбулося поза його волею, а тому, враховуючи обставини справи суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями змінити судове рішення, зазначивши в його резолютивній частині про витребування майна у ОСОБА_2 в порядку ст. 388 ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

13 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір про іпотечний борг №1701-04/07, за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 40 000 доларів США зі сплатою 60% річних у строк до 10 грудня 2027 року. Загальний розмір зобов`язання 92 307 доларів США.

З метою забезпечення зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором того ж дня позивач передав в іпотеку ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 69,90 кв.м.

У Розділі 5 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернення на предмет іпотеки та його реалізацію у випадку, якщо на момент настання строку виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки суми кредиту або при несплаті або частковій сплаті у передбачені кредитним договором строки сум процентів, сплати сум одноразової комісійної винагороди за надання та обслуговування кредиту, (у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені Кредитним договором.

Сторони у договорі також погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього договору у добровільному порядку.

Задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене у позасудовому порядку наступним чином: продажу безпосередньо іпотекодавцем предмету іпотеки третій особі на користь іпотекодержателя; передачі іпотекодавцем у власність іпотекодержателя предмету іпотеки в рахунок виконання іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором у порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; іншим способом, що не суперечить чинному законодавству на момент реалізації предмету іпотеки.

Сторони договору дійшли згоди вирішити питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження, що міститься у цьому договорі.

17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення.

Відомостей, які свідчать про передачу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» ТОВ «Кредитні Ініціативи» права вимоги за іпотечним договором з ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

23 серпня 2019 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» склало на ім`я ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, у якому зазначало, що на підставі договору про відступлення права вимоги воно є кредитором, у якого є право вимоги за кредитним договором від 13 грудня 2007 року, за яким ОСОБА_1 , станом на 20 серпня 2019 року, має заборгованість в сумі 89 833,32 доларів США. Посилаючись на зазначене, ТОВ «Кредитні Ініціативи» констатувало, що має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Вищезазначене повідомлення ТОВ «Кредитні Ініціативи» надсилало ОСОБА_1 . Однак, воно ним отримано не було і повернулося товариству після закінчення терміну зберігання.

14 лютого 2020 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» подало державному реєстратору Радсадівської сільської ради Миколаївського району Прасоловій Л. М. заяву про державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_2 , а не спірної квартири. Вказану заяву зареєстровано під №38477986 (а.с.28).

На підставі цієї заяви та поданих товариством документів, а саме іпотечного договору від 13.12.2007, договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012, копії письмової вимоги, документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги, виданих Укрпоштою, державним реєстратором Прасоловою Л. М. 18 лютого 2020 року прийнято рішення №51181497 про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.34).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 05 квітня 2023 року ТОВ «Кредитні ініціативи»28 січня 2022 року продало спірну квартиру ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №413, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т. Л.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 01 лютого 2023 року за ОСОБА_1 не зареєстровано право на нерухоме майно, крім спірної квартири.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

У статті 16 ЦК України визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьому позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивача.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», (тут і далі, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з вимогами статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц; пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Судом першої інстанції було встановлено, що спірне нерухоме майно на момент подання ОСОБА_1 позову до суду не відчужувалось третім особам. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Між тим, у процесі розгляду справи у суді першої інстанції квартира була продана ТОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_2 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20) виснувала, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.

За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу.

Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту.

Якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Судове рішення про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою.

З метою унеможливлення неодноразового відчуження спірного майна існує інститут забезпечення позову (глава 10 розділу І ГПК України). У подібних спорах вжиття відповідних заходів забезпечення позову може не допустити подальше відчуження нерухомого майна, тим самим забезпечивши позивачу ефективну можливість захистити свої права без необхідності повторного звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. У випадку подальшого відчуження нерухомого майна задоволення заявлених позовних вимог є неможливим.

Скасування рішення про державну реєстрацію права власності не зможе забезпечити поновлення порушених прав позивача на відповідне нерухоме майно. Більше того, за наявних обставин, задоволення такого позову може призвести до порушення прав іншої особи набувача майна, на що, зокрема, вказує практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, відповідно до рішення у справі «Атіма Лімітед» проти України» (заява № 56714/11) заявник (другий покупець) купив акції у іншої юридичної особи (першого покупця), яка, своєю чергою, купила акції на аукціоні в межах програми приватизації. Прокурор в інтересах Київської міської ради звернувся з позовом до першого покупця з вимогою про визнання договору купівлі-продажу недійсним і повернення акцій територіальній громаді. Позов був задоволений, а акції зареєстровані за територіальною громадою. У рішенні ЄСПЛ наголошено, що судові рішення de facto призводять до втручання в майно заявника, і що витребування акцій від заявника могло бути можливим лише шляхом подання проти нього віндикаційного позову. ЄСПЛ, зокрема, постановив, що було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що за наведених у справі обставин скасування рішення про державну реєстрацію права власності не є ефективним способом захисту порушених прав позивача. Отже, у позові відмовила.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на викладене в мотивувальній частині цієї постанови, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки за обставин повторного продажу спірної квартири ТОВ «Кредитні ініціативи», скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання за позивачем права власності на квартиру не є ефективним способом захисту порушених прав позивача.

Щодо судових витрат

Відповідно до вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» під час розгляду справи в суді першої інстанції продав спірну квартиру, що стало підставою для задоволення його апеляційної скарги, то колегія суддів вважає, що виходячи з його недобросовісної поведінки, він не має права на відшкодування йому судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення права власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 19 квітня 2023 року.