Справа № 570/1951/23
Номер провадження 2-з/570/14/2023
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судового засідання Іллюк С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Павлюка М.Г. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньов Володимир Олександрович, -

в с т а н о в и в :

До суду одночасно з позовною заявою надійшла заява позивача про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначається, що ОСОБА_1 20.04.2023 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов Володимир Олександрович про визнання недійсним договору іпотеки та скасування ршення про державну реєстрацію.

Предметом даного позову є визнання недійсним договору іпотеки від 28 грудня 2021 року, згідно якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нерухомість належній ОСОБА_2 , житловий будинок із земельною ділянкою, який є предметом оспорюваного договору іпотеки, та є єдиним майном боржника на яке може бути звернено стягнення за борговими зобов`язаннями ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , а також скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно.

В зазначеному вище позові обгрунтовано, що оспорюваний договір іпотеки укладений з метою уникнення виконання зобов`язань перед ОСОБА_1 та містить ознаки фраудаторності, оскільки укладений в період часу в який настав строк повернення коштів ОСОБА_2 для ОСОБА_1 згідно договору позики від 27.10.2021, а перехід права власності до ОСОБА_3 відбувся в період розгляду справи про стягнення коштів з відповідача 1 в Дубенському міськрайонному суді. Окрім того вказаний договір іпотеки укладено на виконання зобов`язань за договором, сума якого явно не відповідає вартості нерухомості в зазначеній місцевості. Більше того викликає сумнів в реальності укладеного договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_3 підприємницькою діяльністю не займається, і враховуючи свій молодий вік він навряд чи зміг заробити таку суму коштів щоб позичити їх для ОСОБА_2 .

Відтак оспорюваний договір іпотеки від 28.12.2021 року підлягає визнанню недійним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки в момент його вчинення не було дотримано вимог п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України та ч.ч.2, 3 ст. 13 ЦК України.

При підготовці даного позову стороні позивача стало відомо, що житловий будинок із земельною ділянкою, який є предметом оспорюваного договору іпотеки, виставлено на продаж, що підтверджується викопіюванням із сайту dom.гіа.com та olx.ua.

Відтак є підстави вважати, що до ухвалення рішення у даній справі ОСОБА_3 може відчужити житловий будинок із земельною ділянкою, який отриманий на підставі правочину, який наразі оскаржується у судовому порядку, це в свою чергу може утруднити захист та відновлення права ОСОБА_1 у разі задоволення позову, оскільки у разі продажу вказаної нерухомості унеможливиться повне та своєчасне виконання рішення Дубенського міськрайонного суду по справі №570/1221/22 шляхом звернення стягнення на єдине нерухоме майно відповідачки.

З урахуванням викладеного, належним видом забезпечення позову у даному випадку буде накладення арешту на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами загальною площею: 153,7, житловою площею: 93,6, за адресою АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0884 га з кадастровим номером: :01:018:0170.

Суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без виклику сторін.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, а також враховуючи характер позовних вимог, з якими позивач звернулася до суду, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Оцінюючи характер позовних вимог, з якими позивач звернулася до суду і про які зазначає у своїй заяві про забезпечення позову, суд визнає, що вид забезпечення позову, який позивач просить застосувати, відповідає позовним вимогам і доцільність вжиття таких заходів забезпечення є обґрунтованою.

Згідно з ч.7 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Суд дослідив, що обов`язкові умови, передбачені ч.3 ст.154 ЦПК України, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, відсутні.

Судом встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову, про які у своїй заяві просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Керуючись ст.ст.149,150,153,258,259,260,261,352,353,354,355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Павлюка М.Г. про забезпечення позову - задоволити.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:018:0170, що на праві власності належать ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 до набрання рішенням суду у даній цивільній справі законної сили.

Копію цієї ухвали направити на адресу Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (33028, м.Рівне, майдан Просвіти, 2) для виконання, а сторонам для відома.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Гнатущенко Ю.В.