Номер провадження: 22-ц/813/4917/23
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді - Лозко Ю.П., Назарова М.В.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «МТБ БАНК»

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Бойчука А.Ю., в приміщенні того ж суду,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариство «МТБ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «МТБ БАНК» (далі - ПАТ «МТБ БАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що між банком та ОСОБА_1 були укладені: кредитний договір № 00961/RO від 11 квітня 2008 року, на виконання умов якого позичальнику було надано кредит в сумі 62 704,89 доларів США на споживчі цілі - у сумі 58600,00 доларів США, а також у сумі 4 104,89 доларів США на сплату страхових платежів з терміном погашення до 10 квітня 2018 року включно; кредитний договір №01038/RO від 25 червня 2008 року, на виконання умов якого позичальнику було надано кредит у сумі 44000,00 доларів США, а також у сумі 3 824,24 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом 10,9 % річних. Ці кредитні договори забезпечені порукою ОСОБА_3 , а також іпотекою, предмет якої належить ОСОБА_2 .. Позивач зазначав, що відповідачі порушують умови кредитного договору, договорів поруки, не повертають кредит та не сплачують відсотки за користування кредитними коштами. З огляду на викладене, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «МТБ БАНК» заборгованість за кредитними договорами в розмірі 48 689,86 доларів США та 677007,61 грн, у тому числі: 40 261,72 доларів США - поточна заборгованість за наданим кредитом (основний борг); 8 428,14 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків; 373778,90 грн - заборгованість за пенею за несплату основного боргу; 251 299,49 грн - заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом; 51 929,22 грн - заборгованість по штрафу. Крім того, ПАТ «МТБ БАНК» просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення під номером 2-П, загальною площею 43,5 кв. м, нежилі приміщення під номером 3-П, загальною площею 43,6 кв. м які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу цього майна з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 18 893,00 доларів США, у рахунок погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами.

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року, в якому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року виправлена описка, позов ПАТ «МТБ БАНК» було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «МТБ БАНК» заборгованість за кредитними договорами в розмірі 48 689,86 дол. США (сорок вісім тисяч шістсот вісімдесят дев`ять доларів США та 86 центів) та 677 007,61 грн. (шістсот сімдесят сім тисяч сім гривень та 61 копійка, у тому числі: 40 261,72 дол. США (сорок тисяч двісті шістдесят один долар США та 72 центи) - поточна заборгованість за наданим кредитом (основний борг); 8 428,14 дол. США (вісім тисяч чотириста двадцять вісім доларів США та 14 центів) - заборгованість по сплаті відсотків; 373 778,90 грн. (триста сімдесят три тисячі сімсот сімдесят вісім гривень 90 копійок) - заборгованість за пенею за несплату основного боргу; 251 299,49 грн. (двісті п`ятдесят одна тисяча двісті дев`яносто дев`ять гривень 49 копійок) - заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом; 51 929,22 грн. (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 22 копійки) - заборгованість по несплаті штрафу. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: - нежилі приміщення під номером 2-П (два - П) загальною площею 43,5 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та нежилі приміщення під номером АДРЕСА_2 , загальною площею 43,6 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 01.12.2006 року та на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 01.12.2006 року відповідно шляхом продажу даного майна з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 18 893 (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три) дол. США, у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами №00961/RO від 11 квітня 2008 року та №01038/ RO від 25 червня 2008 року. Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «МТБ БАНК» судовий збір у сумі 28 511,47 грн. (двадцять вісім тисяч п`ятсот одинадцять гривень 47 копійок).

В обґрунтування рішення суду зазначено, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив не лише з висновку вищевказаної експертизи № 17-2072/2073 від 29.09.2017р., а і з письмових доказів, які містяться в матеріалах справи. У матеріалах справи відсутній альтернативний розрахунок заборгованості за кредитними договорами з боку відповідачів. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов`язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Позивачем були надані висновки про вартість нежитлових приміщень №2-П, №3-П, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що виступають забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за кредитними договорами № 00961/RO від 11.04.2008р. та № 01038/RO від 25.06.2008р. (копії наявні в матеріалах справи). З боку відповідачів заперечень щодо наявних висновків відносно вартості іпотечного майна не надходило, відповідних клопотань про призначення експертизи, як то передбачено нормами законодавства, не надходило, що дає привід Суду застосувати вказані висновки при ухвалені рішення в справі. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «МТБ БАНК» відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що згідно висновку судово-економічної експертизи №17-2072/2073 від 29.09.2017 року, експертом зазначено, що встановити відповідність розрахунку заборгованості ОСОБА_1 умовам кредитних договорів № 00961/RO від 11.04.2008р. Та № 01038/RO від 25.06.2008р. не надається за можливе. Що стосується питання щодо підтвердження чи спростування методу нарахування банком процентів за кредитними договорами №00961/RO від 11.04.2008 р. Та № 01038/RO від 25.06.2008 р., то на вказане питання експерт зазначив, що відповіді на вказані питання надати не надається за можливе. Суд, зазначивши, що при вирішенні даного спору має виходити не лише з висновку вищевказаної експертизи № 17-2072/2073 від 29.09.2017р., оскільки висновок експерта не містить жодної відповіді на поставлені судом питання перед експертом, а і з письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, позов задоволеним у повному обсязі, пославшись при цьому на розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , який було надано

позивачем, як на належний та допустимий доказ. Обґрунтування порушення судами норм матеріального та процесуального права. Наданий Банком Розрахунок - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Зазначена позиція чітко відображена в: рішенні Вищого господарського суду України від 28 вересня 2011 року по справі 10/52 від 28.09.2011р. (щодо переліку документів первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують здійснення господарської операції). Де чітко зазначено, що: «Колегія суддів, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а відповідачем на підтвердження безспірності своїх вимог, як встановлено судами, не було подано нотаріусу первинних документів, щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем зазначеного у виконавчому написі, були безспірними» та в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі No910/5226/17, в якій суд зазначив, що «належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». На зазначені вимоги суду уваги не звернув, вважав що наданий Банком розрахунок заборгованості без наявних первинних документів є належним та допустимим доказом по справі. Висновок суду, що висновок судово-економічної експертизи є неналежним доказом, оскільки даний висновок не містить жодної відповіді на поставлені судом питання перед експертом, на думку апелянта є передчасним та таким, що суперечить вимогам ЦПК України, а саме ч. 2 ст. 102 ЦПК України. Оскільки відповідачі не погоджувались із розрахунком заборгованості, який було надано Банком, при цьому у них відсутні спеціальні знання та відповідні докази для надання до суду альтернативного розрахунку, ними, було заявлено клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи, яке було задоволено судом 24 травня 2017 року судовий експерт, керуючись т. 53 ЦПК України (в редакції 2004 року) звернувся до суду з клопотанням про надання Банком додаткових доказів. На виконання клопотання судового експерта Банк, зазначив, що на підставі «Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України із зазначенням строків зберігання» затвердженого постановою НБУ від 08.12.2004 року № 601 частина запитуваних документів знищена, у зв?язку з чим Банк не може надати дані документи. Апелянт вважав, що Банк, як учасник справи ухилився від подання експерту необхідних документів, оскільки відповідно до пункту 1.8. постанови Правління НБУ від 25.01.2012 № 23 «Про затвердження Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями», Банк за кожним кредитом боржника формує кредитну документацію (справу) боржника відповідно до вимог, визначених цим Положенням. Кредитна документація (справа) боржника має містити мінімально необхідні дані, перелік яких наведено в додатку 2 до цього Положення. Залежно від виду кредитної операції банк може розширити перелік даних про боржника, попередньо зазначивши ix y внутрішньобанківських положеннях. Узагальнена інформація про кредитну операцію формується з часу укладення договору та оновлюється впродовж його дії в частині, що зазнала змін, протягом п?яти робочих днів із дня отримання банком інформації, яка є підставою для внесення таких змін (зміни умов проведення/здійснення кредитної операції, установчих та реєстраційних даних боржника, його фінансового стану тощо). В додатку 2 цього ж положення зазначено, що Кредитна документація (справа) формується на паперових носіях і повинна містити зокрема: письмове клопотання (заяву) боржника про надання кредиту; підтвердні документи (виписки за балансовими та позабалансовими рахунками, платіжні доручення тощо), що свідчать про надання та погашення кредиту, наявні фінансові зобов?язання тощо. У відповідності до вимог п. 11 Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання. затвердженого Постановою правління Національного банку України від 08.12.2004 Ne601,

строки зберігання документів, що визначені в цьому Переліку, є мінімальними і зменшенню не підлягають. Банківські установи можуть лише збільшувати строки зберігання документів, якщо це викликано специфічними особливостями їх роботи. Так строк зберігання у 5 років, зокрема визначений для: - документів (статут, кредитний договір, заяви-зобов?язання, гарантійні листи. обгрунтування, розрахунки ефективності та окупності витрат, висновки, розпорядження, дозволи, фінансові звіти, статистичні відомості) про видачу й оформления позик, кредитів, що видані банками юридичним і фізичним особам у національній та іноземних валютах (після погашення позики) (п. 220 додатку до переліку); документів (розстрочки, відстрочки платежів, списання безнадійної заборгованості) про надання пільг за позиками, що видані індивідуальним позичальникам (п. 226 додатку до переліку); ??особових рахунків з обліку довгострокових кредитних операцій, юридичних і фізичних осіб (після виконання умов договору) (п. 665 додатку до переліку); ??особових рахунків з обліку кредитних операцій юридичних та фізичних осіб (після виконання умов договору) (п.666 додатку до переліку); ??первинних документів з господарських операцій, які є підставою для відображення в бухгалтерському обліку, а також з експортно-імпортних операцій і додатки до них (у разі виникнення суперечок і судових справ - зберігаються до ухвалення остаточного рішення) (п. 675 додатку до переліку); ??меморіальних документів за довгостроковими кредитами (після погашення кредиту) (п. 676 додатку до переліку). Таким чином, документи, які судовий експерт зазначив у клопотанні від 24.05.2017 року, Банк повинен був зберігати на протязі всього строку дії кредитного договору. Саме по причини того, що Банк, ухилився від подання експерту необхідних документів, висновок судового експерта не містить обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові. При цьому, судово-економічна експертиза, у відповідності до вимог ст. 102 ЦПК України, має докладний опис проведених експертом досліджень, а саме в мотивувальній частині висновку зазначено, що: за наданими документами, встановити відповідність розрахунку заборгованості ОСОБА_1 (по сплаті відсотків за користування кредитом, пені, штрафів, суми кредиту) станом на 25.05.2016 перед ПАТ «Марфін Банк», умовам укладеного кредитного договору №00961/RO від 11.04.2008 №01038/RO від 25.06.2008) з урахуванням додаткової угоди № 2 від 23.06.2010, розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором, - не надається за можливе, у зв?язку з ненаданням на дослідження в повному обсязі, за період кредитування, а саме з 11.04.2008 (25.05.2008) по 25.05.2016, первинних облікових касових документів з видачі кредитних коштів та зі сплати відсотків за користування кредитом та повернення самого кредиту, та облікових регістрів ПАТ «Марфін Банк» з обліку повернення кредитних коштів, нарахування та зарахування відсотків, та віднесення на прострочку несвоєчасно здійснених платежів. Проведеним дослідженням за наданими документами по кредитному договору №00961/RO від 11.04.2008 (№01038/RO від 25.06.2008), вбачається, що загальна сума заборгованості складає 4 017,02 дол.США (8 590дол.США), що не відповідає визначеної загальній сумі заборгованості ПАТ «Марфін Банк» у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 25.05.2016, за кредитним договором №00961/RO від 11.04.2008 №01038/RO від 25.06.2008), в розмірі 28 398,87 дол.США (7683,97дол.США), проте за наданими на дослідження документами обґрунтувати визначену суму різниці не надається за можливе. Вбачається різниця між загальною сумою заборгованості по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу визначеною у розрахунку заборгованості, за умовами укладеного кредитного договору №00961/RO від 11.04.2008, з урахуванням Додаткової угоди № 2 від 23.06.2010 року та розрахунковим документам щодо погашення кредиту за цим кредитним договором, в розмірі 28 398,87 дол.США яка могла виникнути за рахунок того, що ПАТ «Марфін Банк» при розрахунку заборгованості станом на 25.05.2016 року не враховано здійснені оплати ОСОБА_1 сум сплачених коштів на повернення суми кредиту та сплати відсотків, відповідно до положень Додатку №2 до кредитного договору № 00961/RO від 11.04.2008. Також, за проведеним дослідженням за наданими документами по кредитному договору № 01038/RO від 25.06.2008, визначається, що загальна сума заборгованості складає 8 590 дол.США, що не відповідає визначеної ПАТ «Марфін Банк» у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 25.05.2016 року, загальної суми заборгованості, за кредитним договором № 01038/RO від 25.06.2008, в розмірі 7683,97 дол. США (16273,97 дол.США - 8590 дол.США) (39 сторінка висновку). Згідно виписки за кредитним договором № 00961/RO від 11.04.2008р. апелянту стало відомо, що: протягом перших 24 місяців апелянтом вносилися суми на погашення тіла кредиту більше ніж суми зазначені в Додатку № 2 до договору, але жодного разу не було проведено дострокове погашення кредиту передбачене п. 3.6 Договору. Підстава платежу згідно з випискою завжди було однаково вказана «Погашення заборгованості за кредитним договором № 00961/RO від 11.04.2008». Перше дострокове погашення відбулося лише 26.02.2009 в сумі 1.60 долара. «Дострокове погашення кредиту, кредитний договір № 00961/RO від 11.04.2008»; Банк нараховував одну суму відсотків, а списував іншу. Так: ?27.04.2009 р нараховано відсотків 409.59, 30.04.2009 було списано 410.00 доларів; ?25.05.2009 нараховано відсотків 396.03, 25.05.2009 було списано 399.00 доларів; ?26.10.2009 нараховано відсотків 396.24, 29.10.2009 було списано 399.17 доларів; ?25.11.2009 нараховано відсотків 405.54, 26.11.2009 було списано 400.00 доларів, а 02.12.2009 ще 12,16 доларів, що в сумі склало 412.16 доларів; ?25.12.2009 нараховано відсотків 388.36, 29.12.2009 було списано 399.06 доларів; ?25.01.2010 нараховано відсотків 397.92, 26.01.2010 було списано 412.45 доларів; ?25.02.2010 нараховано відсотків 393.40, 26.02.2010 було списано 412.06 доларів; ?25.03.2010 нараховано відсотків 351.54, 29.03.2010 було списано 371.73 доларів; ?25.06.2010 нараховано відсотків 378.47, 29.06.2010 було списано 409.02 доларів. При цьому всі списання проходили з однаковим підставою платежу «Погашення заборгованості з %% за поточний період (строк погашення менше 30 днів) за кредитним договором № 00961/RO від 11.04.2008». Банк проводить 7 виправних проводок. Три з них - без всяких підстав: 30.03.2009 на суму 7.00 доларів, 26.11.2009 на суму 400.00 доларів, 26.02.2010 на суму 413.00 доларів. Інші на 4 (чотири) на підставі службових записок. 30.04.2009р. повернення коштів у сумі 400.00 доларів згідно з/з ОСОБА_4 02.10.2009р. виправна проводка на суму 6,48 доларів згідно з/з ОСОБА_5 29.10.2009 виправна проводка на суму 400.00 доларів згідно з/з з ОСОБА_5 27.04.2010р. виправна проводка на суму 411.33 доларів згідно з/з ОСОБА_6 і. При цьому, всі дані виправні проводки, зроблені на користь Банку. 27.04.2010 з Позичальника списують 385,39 доларів з підставою платежу «Погашення заборгованості за неотриманими доходами, % (внебаланс), кредитним договором № 00961/RO від 11.04.2008». Однак це суперечить п. 3.2 цього договору, який описує всі види платежів, які можуть здійснюватися за договором. 11.06.2010р. з Позичальника списують 369,50 доларів з підставою платежу «Погашення заборгованості за неотриманими доходами, % (внебаланс), кредитним договором № 00961/RO від 11.04.2008», що також суперечить п. 3.2 цього договору, який описує всі види платежів, які можуть здійснюватися за договором. 3 29.06.2010р. і по 25.12.2013р. Позичальник щомісяця вносив суми на погашення тіла кредиту більше ніж суми зазначені в Додатку № 2 до договору. Дострокове погашення кредиту передбачене п 3.6 цього договору Банк провів лише два рази 30.09.2009 р на суму 575,03 доларів і 30.11.2010р. на суму 575,45 доларів. У всіх інших випадках дострокове погашення не проводилося. Підстава платежу згідно з випискою завжди однакова «Погашення заборгованості за кредитним договором № 00961/RO від 11.04.2008р. 02.08.2010р. Банк здійснює, не передбачено кредитним договором № 00961/RO від 812.72 долара. 11.04.2008р., перенесення коштів згідно рішення Правління № 15 від 29.06.2010 в сумі 52 812 долара . Згідно виписки за кредитним договором № 01038/RO від 25 червня 2008 року апелянту стало відомо, що: протягом перших 7 місяців апелянтом вносилися суми на погашення тіла кредиту більше ніж суми зазначені в Додатку №2 до договору, але жодного разу не було проведено дострокове погашення кредиту передбачене п 3.6 цього Договору. Підстава платежу згідно з випискою завжди було однакова «Погашення заборгованості за кредитним поговором № 01038/RO від 25.06.2008», перше дострокове погашення відбулося лише 26.02.2009 в сумі 1.05 долара. «Дострокове погашення кредиту, кредитний договір №01038/RO від 25.06.2008». Банк нараховував одну суму відсотків, а списував іншу. Так: ??25.03.2009. було нараховано відсотків - 348.62 долара. 30.03.2009 було списано 230 доларів, а 31.03.2009 ще 127 доларів, що в сумі склало - 357.3 долара; ??27.04.2009. нараховано відсотків - 382.78. 28.04.2009 було списано 31.26 доларів, а 30.04.2009 ще 354.13 доларів, що в сумі склало - 385.39 долара; ?25.05.2009 нараховано відсотків 370.09. 27.05.2009 було списано 372.71 доларів; ?25.11.2009 нараховано відсотків 379.24. 02.12.2009 було списано 385.16 доларів; ?25.12.2009 нараховано відсотків 363.17. 29.12.2009 було списано 372.16 доларів; ?25.01.2010 нараховано відсотків 372.20. 27.01.2010 було списано 385.05 доларів; ?25.02.2010 нараховано відсотків 368.09. 25.02.2010 було списано 384.68 доларів; ?25.03.2010 нараховано відсотків 329.04. 29.03.2010 було списано 347.01 доларів; ?25.06.2010 нараховано відсотків 354.52. 29.06.2010 було списано 381.09 доларів. При цьому всі списання проходили з однаковим підставою платежу «Погашення заборгованості з %% за поточний період (строк погашення менше 30 днів) за кредитним договором № 01038/RO віл 25.06.2008» Банк проводить 7 виправних проводок. Одна з них 31.03.2009 на суму 7.93 без всяких підстав. Інші на 6 (шість) на підставі службових записок. 30.04.2009р. повернення коштів у сумі 354.13 доларів згідно з/з ОСОБА_4 13.05.2009 повернення коштів у сумі 721 долар згідно з/з ОСОБА_4 та кредитного комітету ГБ. 02.12.2009 виправна проводка на суму 380 доларів згідно з/з ОСОБА_7 29.12.2009 виправна проводка на суму 293.16 доларів згідно з/з ОСОБА_7 27.04.2010 виправна проводка на суму 383.75 доларів згідно з/з ОСОБА_8 11.06.2010 виправна проводка на суму 370.74 доларів згідно з/з ОСОБА_8 . При цьому, всі дані виправні проводки, зроблені на користь Банку. 27.04.2010 з Позичальника списують 360.82 долара з підставою платежу «Погашення заборгованості за неотриманими доходами, % (внебаланс), кредитним договором № 01038/RO від 25.06.2008». Однак це суперечить п. 3.2 цього Договору, який описує всі види платежів, які можуть здійснюватися за договором. 11.06.2010 з мене списують 346.04 долара з підставою платежу «Погашення заборгованості за неотриманими доходами, % (внебаланс), кредитним договором № 01038/RO від 25.06.2008». Однак це суперечить п. 3.2 цього договору, який описує всі види платежів , які можуть здійснюватися за договором. 3 29.06.2010 і за 28.02.2014 Позичальник щомісяця вносить суми на погашення тіла кредиту більше ніж суми зазначені в Додатку № 62 до договору. Дострокове погашення кредиту передбачене п 3.6 цього договору Банк провів лише два рази 30.09.2009 р на суму 432.10 і 30.11.2010 р. на суму 432.77. У всіх інших випадках дострокове погашення не проводилося. Підстава платежу згідно з випискою завжди однакова «Погашення заборгованості за кредитним договором № 01038/RO від 25.06.2008». Хоча мої платежі по тілу кредиту щомісяця перевищували договірні на суми від 1 до 2003 доларів. 02.08.2010 Банк здійснює не передбачений кредитним договором №01038/RO від 25.06.2008 перенесення коштів, згідно рішення Правління №15 від 29.06.2010 в сумі 40626.21 долара. Апелянт вважав, що суд, встановивши наявність між сторонами кредитних правовідносин, пославшись на не обґрунтованість відповідей на питання, поставлені експертові, формально задовольнив позов банку у повному обсязі, фактично самоусунувшись від оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що у свою чергу призвело до ухвалення незаконного рішення суду.

Рух справи

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову ПАТ «МТБ Банк» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року скасовано постанову Одеського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 13 грудня 2022 року скасовано постанову Одеського апеляційного суду від 13 червня 2022 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад судової колегії суддів, головуючий суддя - Кострицький В.В., судді - Лозко Ю.П., Назарова М.В...

Позиція позивача

Після касаційного перегляду справи Верховним Судом позивач надав пояснення для нового апеляційного перегляду справи, на які посилався касаційний суд, а також до пояснень надав розрахунки заборгованості станом на 10.10.2015 р. за кредитними договорами № 00961/RO та № 01038/RO.

В обґрунтування зазначили, що складений розрахунок було проведено на підставі роз`яснень викладених в постанові Верховного Суду у даній справі від 18.01.2023 року а саме те, що заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № 00961/RO станом на 10.10.2015 р. складає 30 869, 88 доларів США та 237 872,46 грн, яка складалася з: 27 122, 96 доларів США - основна заборгованість за кредитом, 3 746, 92 доларів США - заборгованість за процентами, 213 015,64 грн. - пеня за не повернення основного боргу та не оплату процентів за користування кредитом, 24 856,83 - штраф за не виконання прийнятих зобов`язань, та заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2008 року № 01038/RO станом на 10.10.2015 р. складає 15 251,96 доларів США та 45 593,95 грн, яка складалася з: 13 138,76 доларів США - основна заборгованість за кредитом, 2 213,20 доларів США - заборгованість за процентами, 41 229,25 грн - пеня за не оплату процентів за користування кредитом, 4 364,57 - штраф за не виконання прийнятих зобов`язань

Явка сторін

Сторони були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду . Від відповідачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення збройної агресії росії проти України так як вона виїхала за кордон. Враховуючи тривалий строк розгляду справи призначення у справі четвертого судового засідання в апеляційному суді, співвідношення вимог розумності строків судового провадження та доступності правосуддя, судова колегія вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних матеріалів справи.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача та відповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

11 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі - ВАТ «МТБ»), правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 00961/RO, за умовами якого позичальниця отримала кредиту розмірі 62 704,89 доларів США, з яких: 58 600,00 доларів США - на споживчі цілі, 4 104,89 доларів США - на сплату страхових платежів, із терміном погашення до 10 квітня 2018 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

25 червня 2008 року між ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 01038/RO, за умовами якого позичальниця отримала кредит у розмірі 47 824,24 доларів США, з яких: 44 000,00 доларів США - на споживчі цілі, 3 824,24 доларів США - на сплату страхових платежів, з терміном погашення до 24 червня 2018 року включно, зі сплатою за користування кредитом 10,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 2.3.3 кредитних договорів передбачено, що банк має право, зокрема,

у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитними договорами, вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, виконання інших зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі шляхом направлення позичальнику відповідного повідомлення.

Згідно з статтями 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за цим договором.

На забезпечення виконання зобов`язання за цими кредитними договорами між банком та ОСОБА_3 . Укладені договори поруки від 11 квітня 2008 року № 03390rO та 25 червня 2008 року № 03488rO, за умовами яких поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання нею зобов`язань, що виникли на підставі кредитних договорів від 11 квітня 2008 року № 00961/RO та 25 червня 2008 року № 01038/RO.

На забезпечення виконання зобов`язання за цими кредитними договорами між банком та ОСОБА_2 укладені 11 квітня та 25 червня 2008 року іпотечні договори, згідно з якими ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення № 2-П, загальною площею 43,5 кв. м, та нежилі приміщення № 3-П, загальною площею 43,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

06 травня 2009 року між ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та ОСОБА_1 укладені додаткові угоди № 1 до кредитних договорів від 11 квітня 2008 року № 00961/RO від 25 червня 2008 року № 01038/RO.

06 травня 2009 року між ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та ОСОБА_3 укладені додаткові угоди № 1 до договорів поруки від 11 квітня 2008 року № 03390rO та 25 червня 2008 року № 03488rO.

У зв`язку з невиконання ОСОБА_1 належним чином зобов`язань за кредитними договорами, банком 13 квітня 2010 року направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитними договорами від 11 квітня 2008 року № 00961/RO та 25 червня 2008 року № 01038/RO у повному обсязі не пізніше 12 травня 2010 року. Зазначено, що відповідно до пункту 2.3.3 договорів, при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань передбачених умовами договору термін виконання за договором вважається таким, що настав у строк, зазначений у цьому повідомленні, тобто - 12 травня 2010 року (т. 3, а. с. 71, 72).

23 червня 2010 року між ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та ОСОБА_1 укладені додаткові угоди № 2 до кредитних договорів від 11 квітня 2008 року № 00961/RO від 25 червня 2008 року № 01038/RO.

23 червня 2010 року між ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та ОСОБА_3 укладені додаткові угоди № 2 до договорів поруки від 11 квітня 2008 року № 03390rO та 25 червня 2008 року № 03488rO.

Повідомлення про необхідність сплатити заборгованість, відсотки та пеню за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № 00961/RO, а також за кредитним договором від 25 червня 2008 року № 01038/RO у повному обсязі надіслано відповідачам, проте такі вимоги позивача не виконані.

Згідно з розрахунком кредитора, станом на 25 травня 2016 року заборгованість позичальниці за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № 00961/RO становить 32 415,89 доларів США та 563 089,27 грн, яка складається із:

27 122,96 доларів США - поточна заборгованість за наданим кредитом (основний борг), 5 292,93 доларів США - заборгованість за процентами, 363 207,26 грн - пеня за несплату основного боргу, 156 670,05 грн -пеня за несплату відсотків за користування кредитом, 42 236,10 грн - штраф.

Відповідно до розрахунку кредитора станом на 25 травня 2016 року заборгованість позичальниці за кредитним договором від 25 червня 2008 року № 01038/RO становить 16 273,97 доларів США та 113 894,20 грн, яка складається із:

13 138,76 доларів США - поточна заборгованість за наданим кредитом (основний борг), 3 135,21 доларів США - заборгованість за процентами, 10 571,64 грн - пеня за несплату основного боргу, 93 629,44 грн - пеня за несплату відсотків за користування кредитом, 9 693,12 грн - штраф.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами

від 11 квітня 2008 року № 00961/RO та від 25 червня 2008 року № 01038/RO станом на 25 травня 2016 року становить 48 689,86 доларів США та 677 007,61 грн.

За результатом проведення судово-економічної експертизи у справі

№ 522/10356/16 експерт у своєму висновку від 29 вересня 2017 року

№ 17-2072/2073 зазначив, що не надається за можливе встановити відповідність розрахунку заборгованості ОСОБА_1 умовам кредитних договорів від 11 квітня 2008 року № 00961/RO та від 25 червня 2008 року № 01038/RO.

Також експертом заначено, що не надається за можливе надати відповідь на питання щодо підтвердження чи спростування методу нарахування банком процентів за кредитними договорами від 11 квітня 2008 року № 00961/RO та

від 25 червня 2008 року № 01038/RO.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальниця неналежним чином виконувала умови кредитних договорів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з боржниці та поручителя, у рахунок погашення заборгованості підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором,

а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Щодо переривання позовної давності

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть,

з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя статті 264 ЦК України).

Тобто, позовна давність може перериватися внаслідок вчинення боржником дій, зокрема, здійснення платежів як на оплату основного боргу, так і іншого зобов`язання, визначеного договором.

Щодо вимог до поручителя

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, порукою.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник

і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертої статті 559 ЦК України, у редакції чинній на час дії спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак

і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Направлення банком 07.08.2015 року вимог відповідачам про дострокове повернення кредитів, відсотків та пені у повному обсязі змінило строк виконання основних зобов`язань за обома кредитними договорами.

Отже, за встановленими у цій справі обставинами, банк скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредитів у зв?язку з порушенням позичальницею зобов?язань за кредитними договорами та своїми діями змінив строк виконання основних зобов?язань за кредитними договорами на 10 вересня 2015 року. Оскільки своїми діями банк на власний розсуд змінив умови основних зобов?язань щодо строку повернення кредитів, то зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти та штрафні санкції, передбачені кредитними договорами.

Водночас розрахунок заборгованості, складений банком станом , містить загальний розмір заборгованості за кредитами та процентами без наведення детального обрахунку із зазначенням усіх його складових, який складається, у тому числі, із відсотків, штрафних санкції, нарахованих за кредитами поза межами строків кредитування, при тому, що нарахування відсотків та неустойки після їх закінчення ані договорами, ані законом не передбачено...». 3 цього приводу банк надав розрахунки заборгованості станом на 10.09.2015 р., згідно із якими:

Заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № 00961/RO станом на 10.10.2015 р. складає 30 869, 88 доларів США та 237 872,46 грн, яка складалася з: 27 122, 96 доларів США - основна заборгованість за кредитом, 3 746, 92 доларів США - заборгованість за процентами, 213 015,64 грн. - пеня за не повернення основного боргу та не оплату процентів за користування кредитом, 24 856,83 - штраф за не виконання прийнятих зобов`язань.

Заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2008 року № 01038/RO станом на 10.10.2015 р. складає 15 251,96 доларів США та 45 593,95 грн, яка складалася з: 13 138,76 доларів США - основна заборгованість за кредитом, 2 213,20 доларів США - заборгованість за процентами, 41 229,25 грн - пеня за не оплату процентів за користування кредитом, 4 364,57 - штраф за не виконання прийнятих зобов`язань.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача належним чином доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з врахуванням строку настання обовязку повернення основного боргу як 10.09.2015 року.

У матеріалах справи містяться квитанції про погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами, у яких розмір сплачених позичальнице шомісячних платежів перевищує розмір, передбачений графіками погашення заборгованості, проте із розрахунків заборгованості наданих банком в суді апеляційної інстанції можливо встановити що усі платіжки буди враховані банком під час розрахунку.

3 цього приводу банк надав розрахунки заборгованості станом на 10.09.2015 р., згідно із якими можливо побачити з таблиці «Погашення основного боргу» та з таблиці «Погашення процентів» суми коштів зарахованих на погашення основного боргу та процентів на конкретну дату зарахування відповідних коштів наданих позичальником на погашення заборгованості по кредиту. Складання сум зарахування з таблиці на конкретну дату надає можливість отримати загальну суму внесену позичальником та навпаки, яким чином відповідна сума була розподілена на погашення основного боргу та процентів за користування кредитними коштами. З наданих розрахунків вбачається, що позичальниця систематично сплачувала заборгованість за кредитними договорами з порушенням встановлених графіків.

Враховуючи висновки викладені в Постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року та 18 січня 2023 року, а самє відсутність детального розрахунку наданих стронами з зазначенням усіх його складових, під час нового апеляційного перегляду судом було створені умови для надання сторонами відповідних розрахунків з зазначенням необхідних складових . При ухвалені рішення судова колегія враховує час отримання відповідачем повідомлення банку від 07.08.2015 року (а.с.74) та ознайомлення 10.08.2015 року та визначає відповідно до умов договору строк повернення та дату останніх нарахувань по кредиту 10 вересням 2015 року. Стороною відповідачів було надано власний розрахунок підтверджений квітанціями про оплату про оплату відповідачкою заборгованості по кредитним договорам.

Дослідивши у сукупності наданий банком розрахунок та платіжні квітанції надані відповідачем, судова колегія приходить до висновку , що усі сплати відповідачкою по кредитам були враховані в розрахунку банку та зараховані у тіло кредиту та відсотки.

Враховуючи умови договору №00961/RO строк повернення та дату останніх нарахувань по кредиту 10 вересням 2015 року судова колегія визнає обгрунтованим розмір загальної заборгованості по основному боргу та процентам у розмірі 30869 долларів 88 центів США, нарахуванням пені за неповернення основного боргу з дати останнього платежу у розмірі 131323 гривня 71 копійка та пені за неповернення процентів у розмірі 65368 гривень 97 копійок з врахуванням строків нарахування пені визначених законом та строку повернення кредиту визначеному банком, а разом 196692 гривні 68 копійок. Та за кредитним договором від 25 червня 2008 року № 01038/RO станом на 10.09.2015 р. складає загальна заборгованость по основному боргу та процентам у розмірі15 251,96 доларів США та пеня по процентам 38364,47 гривень та штраф у розмірі 4364 гривні 67 копійок , а загалом 42 729,67 грн..

Під час судового розгляду сторони не просили провести додатковє експертне дослідження ,тому судова колегія приймає до уваги розрахунки сторін у взаємозв`язку з розміром проплат по кредитам, строк повернення кредиту змінений банком та виниклі строкі нарахування пені та штрафних санкцій .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року року змінити, виклавши його мотивувальну та резолютивну частини в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл, 26.01.2006 р., Ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_4 . паспорт серія НОМЕР_5 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Одеській обл. 18.06.1997 р., Ідентифікаційний номер НОМЕР_6 - солідарно на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МТБ БАНК» заборгованість за Кредитним договором від 11 квітня 2008 року № 00961/RO станом на 10.09.2015 р в розмірі 30 869, 88 доларів США та 196 692,68 грн та за кредитним договором від 25 червня 2008 року № 01038/RO станом на 10.10.2015 р. складає 15 251,96 доларів США та 42 729,67 грн..

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 червня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова