МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2023 р. Справа №361/3971/22

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., при секретарі Лузану І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду у смт Макарів Київської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь основну суму боргу за договором позики в розмірі 100 000 дол. США; один відсоток за користування грошовими коштами в розмірі 12 000 дол. США; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 4000 дол. США.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.12.2019 року між ним та відповідачем укладено договір позики шляхом оформлення розписки. Ним особисто було передано в борг відповідачу грошові кошти у сумі 100 000 дол. США. На підтвердження отримання відповідачем коштів надано особисту письмову розписку із зазначенням умов їх повернення, а саме, що ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_3 , позичив у ОСОБА_1 100 000 дол. США, які зобов`язався повернути до 25.12.2020 року, а також за користування чужими коштами зобов`язався оплачувати щомісячно 1% в місяць.

Проте, у зазначений у розписці строк відповідач кошти не повернув, що стало підставою для звернення відповідача до суду з даним позовом.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2022 року клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2022 року матеріали даної позовної заяви передано за підсудністю до Макарівського районного суду Київської області.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2022 року дану позовну заяву передано на розгляд судді Білоцькій Л.В.

Ухвалою судді Білоцької Л.В. від 08.11.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з встановленими недоліками.

Ухвалою судді Білоцької Л.В. від 20.12.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.01.2023 року, яке неодноразово відкладалося, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

27.03.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній вказав, що позовні вимоги він не визнає у повному обсязі, за тих обставин, що розписку про отримання займу у сумі 100 000 дол. США він давав, але грошові кошти від ОСОБА_1 він не отримував, а отримував від іншої особи. Вказану суму він поверне тій особі, від якої отримував кошти, в присутності ОСОБА_1 та за його підписом.

17.04.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій останній заперечуючи обставини викладені відповідачем у відзиві, просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові.

Ухвалою суду від 17.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті на 16.05.2023 року, який в подальшому відкладено на 08.06.2023 року.

У судовому засіданні 08.06.2023 року позивач заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи у судове засідання 08.06.2023 року не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 08.06.2023 року за клопотанням позивача допитано свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що грошові кошти ОСОБА_2 в розмірі 100 000 дол. США. ОСОБА_1 передавав в його присутності, в його присутності також було перераховано кошти та написано розписку про отримання таких відповідачем. ОСОБА_2 шукав у кого позичити кошти і саме свідок знайшов у кого можна позичити кошти та виступив гарантом. Нотаріально завіряти договір позики ОСОБА_2 не захотів. Відомо, що відповідач неодноразово позичав кошти, однак борги не віддавав. Також на його номер надійшло СМС -повідомлення про надіслання мирової угоди позивачу, однак жодних дій вчинено відповідачем не було.

Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

27.12.2019 року відповідач ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_3 позичив у позивача ОСОБА_1 100 000 дол. США, які зобов`язався повернути до 25.12.2020 року. Також зобов`язався за користування чужими коштами оплачувати щомісячно 1% в місяць, про що склав власноручно написану розписку (а.с. 7).

Як зазначає позивач, у вказаний у розписці строк та станом на момент пред`явлення позову відповідач отримані у борг грошові кошти не повернув.

З метою досудового вирішення спору, позивач звертався до відповідача з письмовою претензією від 22.02.2021 року, яка відповідачем залишилася без задоволення (а.с. 9, 10, 11).

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем становить 116 000 дол. США., яка складається з наступного: 100 000 дол. США - основна сума; 12 000 дол. США - один відсоток за користування грошовими коштами за період з 27.12.2019 року по 25.12.2020 року; 4000 дол. США - три відсотки річних від простроченої суми за період з 26.12.2020 року по 03.05.2022 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Між сторонами склалися договірні відносини за умовами договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України в частині позики (§1.Позика Глави 71), а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання.

За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до абз.1 ч.1, ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Вирішуючи даний спір, суд враховує наявність у позивача ОСОБА_1 оригіналу боргової розписки, зміст якої вказує на отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів в позику під особисте зобов`язання повернути їх у визначений строк. А також на те, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, а тому розписка залишилась у позикодавця ОСОБА_1 .

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

В розумінні положень ст.ст. 184, 190, 192, 193 ЦК України іноземна валюта входить до переліку майна, визначена індивідуальними ознаками та властивостями, які відносять її категорії грошових коштів.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Законодавством України визначені загальні принципи валютного регулювання, повноваження банків, та інших фінансових установ України, права та обов`язки цих суб`єктів валютних відносин, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Аналіз законодавства свідчить, що в Україні відсутня заборона на укладання цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання її як засобу платежу або як застави. При цьому, фізична особа не є суб`єктом валютного регулювання в Україні.

Отже, передача фізичною особою власних грошових коштів в іноземній валюті іншій особі, створює між ними цивільно-правові відносини щодо такого виду майна та не є валютною операцією.

З огляду на це, а також приписи ст. 1046, ст. 1049 ЦК України, суд дійшов висновку, що передані однією фізичною особою в розпорядження іншої особи грошові кошти, як специфічний вид майна особи, підлягають поверненню у тому самому виді (у тій самій валюті), у такому ж розмірі та у строки визначені у договорі позики, що і буде належним виконанням грошового зобов`язання позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18 зроблено аналогічний правовий висновок та підсумовано, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику.

За правилом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, аргументи позивача щодо наявності у відповідача простроченого грошового зобов`язання за договором позики, оформленого борговою розпискою від 27.12.2019, в розмірі 100 000 доларів США є переконливими, оскільки позивач надав суду оригінал боргової розписки, а тому ця сума повинна бути повернута позикодавцю у тому ж самому виді валюти, які позичальник отримав в позику.

Щодо стягнення з відповідача 1% за користування грошовими коштами в розмірі 12 000 дол. США; 3% річних від простроченої суми в розмірі 4000 дол. США слід вказати наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1% за користування грошовими коштами в розмірі 12 000 дол. США та 3% річних від простроченої суми в розмірі 4000 дол. США також підлягають задоволенню.

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов є обгрунтований та такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, підстав для звільнення відповідача від його стягнення з нього судом не встановлено, тому враховуючи ціну позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 12 405,00 грн. (за ставкою передбаченою на день подачі даного позову).

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 основну суму боргу за договором позики в розмірі 100 000 дол. США; один відсоток за користування грошовими коштами в розмірі 12 000 дол. США; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 4000 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 12 405,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 13.06.2023 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Л.В. Білоцька