Номер провадження: 22-ц/813/1608/23
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

12.12.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 9853,00 дол. США, що станом на 11.09.2019 еквівалентно становило 245 142,65 грн. посилаючись на те, що 11.04.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ODA0AN02000059, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 11411,54 дол. США, зі сплатою відсотків, з кінцевим терміном повернення до 10.04.2015 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі.

Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором від 11.04.2008 року в розмірі 9853,00 дол. США, що станом на 11.09.2019 еквівалентно становило 245 142,65 грн та судові витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованності, - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, 17.12.2007 року), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 16.05.1997 року) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО № 305299, рах. № НОМЕР_5 ) суму заборгованості за кредитним договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 в розмірі 9853,00 дол. США, що еквівалентно становить станом на 21.07.2021 року 268 400,65 грн., яка складається з:

-заборгованості за кредитом ( тілом кредиту) 2523,68 дол. США (68 746,30 грн);

-заборгованість по відсоткам за користування кредитом- 113,04 дол. США (3079,27 грн);

-заборгованість по комісії за користування кредитом - 8,42 дол. США (229,37 грн);

-пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 6729,10 дол. США(183304 грн);

А також відповідно до Договору:

-штраф ( фіксована частина) - 10,05 дол. США (273,77 грн);

-штраф ( процентна складова - 468,71 дол. США ( 12 767,9 грн).

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, 17.12.2007 року), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 16.05.1997 року) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО № 305299, рах. № НОМЕР_5 ) суму сплаченого судового збору по 1838,57 грн. з кожного.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції 03.08.2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу відповідно до прохальної частини якої просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2021 року та постановити нове рішення, визначити у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляді а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

По-перше, ОСОБА_1 вказує, що суд не прийняв до уваги прохання відповідача про застосування строків позовної давності. Апелянт вважає, що оскільки нею сплачувались платежі за кредитним договором, а саме, останній платіж було сплачено у якості погашення заборгованості 28.01.2014 року. То відповідно строк позовної давності спливає 28.01.2017 року. А звернення до суду відбулося 19.11.2019 року з порушенням 3-річного строку позовної давності, що ж підставою для відмови у задоволенні позову.

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що термін позовної давності спливає через 5 років, як зазначено у Кредитному договорі у п. 14.1, тобто 28.01.2014 року до 28.01.2019 року пройшло 5 років. А до суду позивач звернувся лише 10.19.2019 року, тобто з порушенням 5-ти річного строку.

По-друге, відповідач вказує, що позивачем не надано пояснень щодо суми заборгованості за кредитним договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року в розмірі 9 853,00 дол США, а саме не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по пені.

По-третє, апелянт звертає увагу суду на те, що для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, та з огляду на що, зазначає, що заборгованість за пенею у розмірі 6 729 дол. США нарахована позивачем за період з 02.04.2009 року по 11.09.2019 року, що є порушенням п. 1 ч. 2 статті 258 ЦК України.

По-четверте, ОСОБА_1 зазначає, що строк дії договору № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року закінчився 10.04.2015 року. Таким чином, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, отже банк не міг такі проценти нараховувати.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2021 року справу було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду .

25 травня 2023 року в судове засідання сторони з`явився представник відповідача - адвокат Поляков О.О., апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи було сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції щодо судових витрат, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за вищевказаною явкою сторін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 11.04.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ODA0AN02000059, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 11411,54 дол. США, зі сплатою відсотків в розмірі 11,04 %, з кінцевим терміном повернення до 10.04.2015 року.

З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» ті інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк».

В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_2 11.04.2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник.

Судом встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 11411,54 дол. США.

Через невиконання зобов`язань за кредитним договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року станом на 11.09.2019 року виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 9853,00 дол. США, яка складається з:

-заборгованості за кредитом ( тілом кредиту) 2523,68 дол. США;

-заборгованість по відсоткам за користування кредитом- 113,04 дол. США;

-заборгованість по комісії за користування кредитом - 8,42 дол. США;

-пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 6729,10 дол. США;

А також відповідно до Договору:

-штраф ( фіксована частина) - 10,05 дол. США;

-штраф ( процентна складова - 468,71 дол. США.

Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Кредитного договору № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 11.04.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ODA0AN02000059, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 11411,54 дол. США, зі сплатою відсотків в розмірі 11,04 %, з кінцевим терміном повернення до 10.04.2015 року.

З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» ті інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк».

В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_2 11.04.2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник.

Судом встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 11411,54 дол. США.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Через невиконання зобов`язань за кредитним договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року станом на 11.09.2019 року виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 9853,00 дол. США, яка складається з:

-заборгованості за кредитом ( тілом кредиту) 2523,68 дол. США;

-заборгованість по відсоткам за користування кредитом- 113,04 дол. США;

-Заборгованість по комісії за користування кредитом - 8,42 дол. США;

-пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 6729,10 дол. США;

А також відповідно до Договору:

-штраф ( фіксована частина) - 10,05 дол. США;

-штраф ( процентна складова - 468,71 дол. США.

Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Кредитного договору № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

При розгляді справи, представником відповідача ОСОБА_1 була на дана заява про застосування строку позовної давності, передбаченого ст.267 ЦК України. Аналогічні доводи щодо пропуску позивачем строку позовної давності містить також апеляційна скарга.

При розгляді вимог відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідач ОСОБА_1 , у своїх поясненнях від 05.05.2021 року зазначає, що договір про збільшення позовної давності, який укладається у письмовій формі між нею та банком не укладався.

Суд критично ставиться до таких тверджень відповідача, оскільки пунктом 14.11 Кредитного договору № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року, на останній сторінці якого міститься підпис ОСОБА_1 (а.с. 17 на обороті), зазначено, що сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 років.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України по справі № 6-1824цс15.

З наведеного вище слідує, що сторони кредитного договору дійшли згоди про збільшення позовної давності до 5 років. Стороною відповідача окремі пункти кредитного договору не оскаржуються.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Суд приймає до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_1 , наданих в запереченнях від 16.11.2020 року, де відповідач зазначила, що умовами договору погашення кредиту повинно здійснювались позичальником з 24 по 28 число кожного місяця, останній платіж нею було зроблено 28.01.2014 року, при цьому суд критично ставиться до пояснень банку, які підтверджені розрахунком заборгованості по кредиту № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року, що оскільки були внесені відповідачем кошти в розмірі 141,34 грн. 09.12.2014 року, то перебіг позовної давності почав обліковуватись з 10.12.2014 року, оскільки позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто з 29.02.2014 року.

Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд приймає до уваги позицію представника позивача АТ КБ «Приватбанк» в письмових поясненнях від 25.06.2021 року, де зазначено що 15.07.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси справа № 521/81/15-ц постановлено рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року в сумі 2866,35 дол.США, що еквівалентно 45288,37 грн. вилучено та передати в заклад Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль DAEWOO, модель MATIZ, рік випуску: 2007, отже строк позовної давності переривався.

З наведеного вище суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

На підставі вищенаведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України.

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку, що слід стягнути з солідарно відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року в розмірі 9853,00 дол. США.

Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Станом на 21.07.2021 року офіційний курс гривні до долара США становить 27,2405 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання Відповідачем умов кредитного договору № ODA0AN02000059 від 11.04.2008 року, Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3677,14 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням на зазначену суму .

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, з огляду на їх обґрунтованість.

Інші доводи, наведені у апеляційній скарзі, не впливають на зазначені висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає рішення необґрунтованим та постановленим без порушення норм матеріального та процесуального права, ухваленою на підставі повного дослідження обставин справи.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.05.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова