ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року м.Суми

Справа №577/4193/20

Номер провадження 22-ц/816/679/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2023 року в складі судді Буток Т.А., ухвалене в м. Конотоп,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що він з відповідачкою з 14.01.2006 по 07.05.2018 перебували у зареєстрованому шлюбі.

22.02.2000 ОСОБА_2 купила 19/50 частин будинку АДРЕСА_1 за ціною 6088 грн. У вказаній частині будинку він проживає з 2004. На даний час він змушений подати до суду позов, оскільки вважає, що має право на спірну частину будинку, а відповідачка має намір його виселити.

На час придбання спірне житло являло собою одну жилу кімнату з кухнею та верандою. За час спільного проживання за спільні кошти вони з відповідачкою зробити прибудову «а4» до даного будинку, переробили дерев`яну веранду у капітальну ванну, вітальню та туалет, поміняли перегородки з дерев`яних на цегляні, зробити мансарду у вигляді жилої кімнати «А-2» та побудували гараж, обшили будинок сайдингом - 41 кв.м., поміняли старі вікна на З склопакети та 3 нових дерев`яних вікна, у всій частині будинку стеля підшита гіпсокартоном, на підлогу покладено 18 кв.м ламінату, покладено на стіни у ванній та кухні 22 кв.м. кахельної плитки та на підлогу у кухні, коридорі, ванній, прихожій 31 кв.м плитки, поставлено 19 м., бетонного паркану. Житлова прибудова «А-2» (мансарда), прибудова «а 4» (до першого поверху), гараж «Д» були узаконені у 2013 році. Внаслідок цього, на його думку, змінився статус спірної частини будинку - він став спільним майном подружжя, бо загальна та житлова площа, а також вартість даної частини будинку істотно збільшилися. На даний час він бажає визнати вказану частину будинку спільним майном подружжя - сторін по справі, оскільки вирішити це питання мирним шляхом не вдалося.

Посилаючись на вказані обставини, просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 19/50 частин будинку з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 .

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19/50 частин будинку з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вартість спірної частини домоволодіння істотно збільшилася за рахунок проведення будівельно-ремонтних робіт з реконструкції під час шлюбу у результаті спільних трудових та грошових затрат подружжя, тому дійшов висновку, що вказану частину домоволодіння слід визнати спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що докази по справі не підтверджують спільних затрат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чи виключно ОСОБА_1 , у поліпшенні майна, яке призвело до істотного збільшення його вартості, який фактичний внесок позивача у поліпшенні майна відповідача, не встановлено.

Посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Наголошує на тому, що тягар доказування обставин, необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того з подружжя, який заявляє такі вимоги. Судом першої інстанції не було встановлено чи були ті основоположні підстави для визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, а саме чи було істотне збільшення вартості майна, які саме спільні трудові чи грошові затрати сторін чи виключно затрати позивача сприяли істотному збільшенню вартості майна.

Вважає, що судом проігноровано докази відповідачки, які доводять проведення будівельних робіт, капітального ремонту, переобладнання житла, значного перетворення об`єкта нерухомості до моменту укладення шлюбу між сторонами, а саме наданий АТ «Сумигаз» робочий проект газопостачання спірного будинку, який доводить, що до укладення шлюбу будинок вже мав площу, що і у технічному паспорті від 2008 року. Таким чином, після укладення шлюбу сторонами спільно, але виключно за кошти відповідача, було проведено оздолювальний, поточний ремонт житла, зміна призначення деяких кімнат, але вже без капітального переобладнання, а такі роботи не надають підстав для визнання об`єкта спільною сумісною власністю подружжя.

Зазначає, що судом було проігноровано заяву про застосування позовної давності.

Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідачка не є одноосібним власником спірного житлового будинку. Після проведення ремонтно-будівельних робіт площа будинку змінилася, відповідно частка відповідачки збільшилася. Проте, вона з іншими власниками не зареєструвала право власності на збудовані елементи, а тому вони мають статус самочинно збудованих.

Стосовно пояснень свідка ОСОБА_4 , зазначає, що він є сином відповідачки, з яким вони не спілкуються вже більше 4 років, з матір`ю у нього склалися неприязні стосунки.

Вважає, що судом було порушено норми процесуального права, а саме щодо строків розгляду справи та щодо допиту свідків.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Наголошує на тому, що строк позовної давності ним пропущено не було, бо він звернувся до суду саме тоді, коли відповідачка порушила його права на спірне житлове пирміщення, а саме подала позов про його виселення. Зазначає, що на відміну від відповідачки, ним було надано документи та свідчення свідка ОСОБА_4 , якими беззаперечно доводяться його твердження про зведення прибудови особистими силами під час зареєстрованого шлюбу із відповідачкою. Наданий робочий проект про газопостачання не є доказом про зведення прибудов у 2004-2006 роках власними силами та за власні кошти.

Представником відповідачки - адвокатом Бондаренком В.М. апеляційному суду було подано заяву про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

У задоволенні вказаного клопотання слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Отже, розгляд апеляційних скарг на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, ураховуючи, що ціна позову у даній справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому ухвалою Сумського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року призначено справу до розгляду в суді апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у без повідомлення учасників справи.

Зі змісту ч. 3 ст. 369 ЦПК України вбачається, що суду надано право, а не обов`язок розглянути апеляційні скарги на судові рішення, зазначені в ч. 1 та 2 цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Таким чином, беручи до уваги конкретні обставини даної справи, наявні у справі докази, апеляційний суд не вбачає підстав розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні з викликом учасників справи.

Клопотання представника відповідачки - адвоката Бондаренка В.М. про виклик та допит свідка не підлягає розгляду, оскільки подано з порушенням порядку та строку його подання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.01.2006, який рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2018 року було розірвано (а.с. 9, Т. 1).

Згідно копії договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 22.02.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Конотопської державної нотаріальної контори вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2 купила 19/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 6088 грн. (а.с. 10, Т. 1).

З копії довідки виконавчого комітета Конотопської міської ради № 33 від 02.06.2020 року вбачається, що в будинку розташованому в АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 11, Т.1).

Висновком експерта № 62/2020 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 09.04.2021 встановлено, що до 19/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься квартира АДРЕСА_2 .

Згідно даних технічного паспорта станом на 10.01.2000 квартира АДРЕСА_2 складалася з таких приміщень: літ. а: І - сіни площею 5,9 кв. м, ІІ - сіни 3,3 кв. м, ІІІ - кладова 3,4 кв. м; літ. А-1: 1- прихожа 2,9 кв. м; 2 - кухня 4,4 кв. м; 3 - житлова 15,4 кв. м. Разом по квартирі 1 - 35,3 кв. м, з яких житлова - 15,4 кв. м (а.с. 58 Т. 1).

Відповідно до даних технічного паспорта станом на 05.09.2008 та станом на 16.12.2011 квартира АДРЕСА_2 складається з таких приміщень: літ. а 4: 1 - сіни 6,7 кв.м; А/-2: 2 - передпокій 7,2 кв. м; 3 - комора 2,3 кв. м; 4 - санвузол 4,2 кв. м; А- 1: 5 - кухня 5,9 кв.м; 6 - житлова 15,4 кв. м; 7 - коридор 2,5 кв. м; А/-2: 8 - житлова 14,5 кв. м, Разом 58,7 кв. м, з яких житлова - 29,9 кв. м (а.с. 50, Т. 2).

З копії робочого проекта ТОВ «Конотоп-Газбуд» про газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 , вбачається, що його замовником є ОСОБА_2 (а.с. 60 - 67).

Згідно висновку № 62/2020 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 09.04.2021 року вбачається, що ринкова вартість на час проведення експертизи, зареєстрованих за ОСОБА_2 19/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель, без урахування проведених будівельно-ремонтних робіт, складає: 140 821 грн., в тому числі: ринкова вартість 19/50 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд - 107533 грн.; ринкова вартість 19/50 частини земельної ділянки, кадастровий номер :04:006:0002 - 33 288 грн. Ринкова вартість на час проведення експертизи, будівельно-ремонтних робіт з реконструкції, зареєстрованих за ОСОБА_2 19/50 частини будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , а саме: побудованої житлової прибудови «А/-2», побудови «а4», гаражу «Д», бетонного паркану, обшивки будинку сайдингом; ремонту приміщень в будинку становить 364 005 грн.(а.с. 83 - 116, Т. 1).

Постановою № 405 по справі про адміністративне правопорушення від 15.08.2013 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 та ч. 1 ст. 96 КУпАП за те, що забудовницею самовільно у 2008 році виконано будівництво житлової прибудови «А1-2», прибудови «а4», гаража «Д» по АДРЕСА_1 , без дозвільних документів, що надають право на виконання будівельних робіт та без проектної документації (а.с. 7-8, Т. 1).

Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої в Інспекції ДАБК у Сумській області 13.08.2013, а саме житлової прибудови «А1-2», прибудови «а4», гаража «Д» за адресою: АДРЕСА_1 , будівництво було здійснено у 2008 році, загальна площа будівлі 34,9, кв. м, 2 поверхи, гараж 19,7 кв. м, площа вбудованих або добудованих приміщень 34,9 кв. м (а.с. 43-45, Т. 1).

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселення.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2021 року у справі № 577/3079/20 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Постановою Сумського апеляційного суду від 08 червня 2021 року рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2021 року скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково: усунено ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження 19/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 шляхом виселення ОСОБА_1 з вказаного житлового приміщення (а.с. 189-193, Т. 1).

Згідно зі статтею 57 СК України у редакції на час укладення сторонами шлюбу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У частині сьомій названої статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

За загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

У статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мала довести, що у збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Отже, в даній справі позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 19/50 частин будинку з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 , оскільки згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої в Інспекції ДАБК у Сумській області 13.08.2013, будівництво житлової прибудови «А1-2» і прибудови «а4» за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалося у 2008 році після укладенні шлюбу, внаслідок чого площа квартири з урахуванням вбудованих або добудованих приміщень збільшилась на 34,9 кв. м.

Оскільки дане будівництво відбувалось в 2008 році, суд першої інстанції правильно застосував норми в діючого в цей період Сімейного кодексу, яким у частині 1 ст. 62 визначено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мав довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки матеріали справи не містить доказів того, що будівництво житлової прибудови «А1-2» і прибудови «а4» відбувалось не за спільний бюджет подружжя, а тільки за особисті кошти ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що спірний об`єкт нерухомого майна відповідачка придбала у 2000 році. Проте, у 2008 році, тобто під час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі були здійснені добудови «А/-2», «а4», гаража «Д», що підтверджується в тому числі постановою від 15.08.2013 про протягнення відповідачки до адміністративної відповідальності, копіями технічних паспортів, Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою в Інспекції ДАБК у Сумській області 13.08.2013, в якій зазначено, що прибудови були побудовані у 2008 році.

Фактично на момент придбання відповідачкою 19/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , її частка в житловому будинку становила собою квартиру АДРЕСА_2 , яка згідно даних технічного паспорта станом на 10.01.2000 складалася з таких приміщень: літ. а: І - сіни площею 5,9 кв. м, ІІ - сіни 3,3 кв. м, ІІІ - кладова 3,4 кв. м; літ. А-1: 1- прихожа 2,9 кв. м; 2 - кухня 4,4 кв. м; 3 - житлова 15,4 кв. м. Разом по квартирі 1 - 35,3 кв. м, з яких житлова - 15,4 кв. м (а.с. 58 Т. 1).

За рахунок проведеної реконструкції, а саме здійснених добудов до житлового будинку квартира АДРЕСА_2 складається з таких приміщень: літ. а 4: 1 - сіни 6,7 кв.м; А/-2: 2 - передпокій 7,2 кв. м; 3 - комора 2,3 кв. м; 4 - санвузол 4,2 кв. м; А- 1: 5 - кухня 5,9 кв.м; 6 - житлова 15,4 кв. м; 7 - коридор 2,5 кв. м; А/-2: 8 - житлова 14,5 кв. м, Разом 58,7 кв. м, з яких житлова - 29,9 кв. м (а.с. 50, Т. 2).

Тобто на момент придбання відповідачкою об`єкту нерухомості це була однокімнатна квартира загальною площею 35,3 кв. м, а в результаті проведених добудов це стала двокімнатна квартира площею 58,7 кв. м. Отже в даному випадку відбулося значне перетворення об`єкта нерухомості. Відповідно істотно збільшилася його вартість. Згідно висновку висновку № 62/2020 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 09.04.2021 року вбачається, що ринкова вартість на час проведення експертизи, зареєстрованих за ОСОБА_2 19/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель, без урахування проведених будівельно-ремонтних робіт, складає: 140 821 грн., в тому числі: ринкова вартість 19/50 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд - 107533 грн.; ринкова вартість 19/50 частини земельної ділянки, кадастровий номер :04:006:0002 - 33 288 грн. Ринкова вартість на час проведення експертизи, будівельно- ремонтних робіт з реконструкції, зареєстрованих за ОСОБА_2 19/50 частини будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , а саме: побудованої житлової прибудови "А/-2", побудови "а4", гаражу "Д", бетонного паркану, обшивки будинку сайдингом; ремонту приміщень в будинку становить 364 005 грн.

Отже, вартість об`єкту нерухомості істотно збільшилася, та враховуючи вартість будівельно-ремонтних робіт з реконструкції, колегія суддів дійшла висновку, що були понесені істотні затрати на проведення таких робіт.

Обставину того, що позивач проводив відповідні роботи в суді першої інстанції підтвердив свідок ОСОБА_4 , що свідчить про понесені трудові затрати позивача.

Крім того, з трудової книжки позивача (а.с. 229-233, Т. 1) вбачається, що з 2006 по 2013 позивач працював теслярем, що дає підстави вважати про наявність у нього певних професійних навичок для проведення відповідних робіт. Крім того, це свідчить про наявність у позивача доходу. Також з пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що позивач мав додатковий підробіток, що заробити кошти.

Наданий відповідачкою робочий проект газопостачання спірного будинку не свідчить про те, що основні будівельні роботи, які призвели до істотного збільшення як площі, так і вартості спірного об`єкта нерухомості були проведені до укладення шлюбу з позивачем.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що після проведення ремонтно-будівельних робіт частка відповідачки збільшилася, а вона з іншими співвласниками не зареєструвала право власності на збудовані елементи, а тому вони мають статус самочинно збудованих, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України здійснені прибудови не змінюють розміру частки відповідачки у праві спільної часткової власності у житловому будинку. Оскільки декларація про готовність об`єкта до експлуатації, була зареєстрована в Інспекції ДАБК у Сумській області 13.08.2013, це говорить про те, що прибудови до житлового будинку не є самочинно побудованими.

В даній справі в суді першої інстанції представником відповідачки - адвокатом Бондаренком В.М. було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом у жовтні 2020 року, посилаючись на ст. 62 СК України та ту обставину, що відповідачка не визнає його право на спірну частину будинку та бажає його виселити. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2018, відповідно трирічний строк позовної давності пропущено не було.

Що стосується доданих до додаткових письмових пояснень нових доказів - відповіді на адвокатських запит з додатками, колегія суддів апеляційного суду вказані докази не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведені норми процесуального права, надані нові докази не приймаються під час апеляційного перегляду справи, оскільки надані апеляційному суду без додержання порядку та строків їх подання.

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19/50 частин будинку з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи предмет позову, дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко