Справа № 439/35/20 Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М.
Провадження № 22-ц/811/631/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника апелянта - Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Бродівського районного суду Львівської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в який просив суд стягнути солідарного із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року в розмірі триста дев`яносто тисяч сорок сім гривень вісімдесят дев`ять копійок.

В обґрунтування позовної заяви зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклав кредитний договір за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року. Предметом договору визначено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі вісімдесят одна тисяча вісімсот дві гривні, на умовах строковості та сплатності, строком до 14 серпня 2019 року, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Позивач акцентував, що своїм підписом у договорі сторони домовилися про строки та порядок виконання вищевказаного зобов`язання. Водночас задля забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки з поручителем: ОСОБА_2 .

Позивач зазначав, що свої зобов`язання за кредитним договором він виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановлених договором. Проте відповідач, який зобов`язався повернути отримані грошові кошти, а також сплатити відсотки за користування такими, не повернув своєчасно позивачу грошові кошти на погашення заборгованості за зобов`язанням.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 09 грудня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі триста дев`яносто тисяч сорок сім гривень вісімдесят дев`ять копійок, яка складається із: сімдесят дев`ять тисяч чотириста одинадцять гривень вісім копійок - заборгованість за тілом кредиту; дев`яносто одна тисяча сімсот сорок гривень шістдесят чотири копійки - заборгованість за відсотками за користування кредитом; двісті тисяч вісімдесят чотири гривні тридцять сім копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; двісті п`ятдесят гривень - штраф (фіксована частина); вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят одна гривня вісімдесят копійок - штраф (процентна складова).

Оскільки заходи досудового врегулювання спору результатів не надали, позивач змушений звернутися до суду задля належного та повного виконання зобов`язання за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року, а саме: солідарного стягнення з відповідача: ОСОБА_1 , а також з його поручителя: ОСОБА_2 , заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило АТ КБ «Приватбанк», подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду не погоджується, вважає його необґрунтованим, незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Вказує, що з матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду про звернення стягнення на предмет застави не виконане в повному обсязі. Тому вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Зазначає, що зобов`язання за кредитним договором не припинилися, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату процентів залишилось дійсним і підлягало судовому захисту.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта - Жарського І.Р. на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Суд першої інстанції врахувавши що строк позовної давності сплинув, про застосування правових наслідків спливу такого строку заявлено відповідачами, прийшов до переконання щодо відсутності правових підстав задля задоволення позовних вимог по суті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 14 серпня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року. Предметом договору визначено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі вісімдесят одна тисяча вісімсот дві гривні, а позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит та сплатити відсотки у встановлені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання. Термін повернення кредиту, відсотків та винагороди встановлено не пізніше 14 серпня 2019 року. кредиту та сплати відсотків за його користування. Термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки: пені, штрафів, за цією Угодою встановлюється сторонами тривалістю п`ять років, що підтверджується наданим суду на дослідження кредитним договором та долученими додатками до такого; заявкою на отримання кредиту від 14 серпня 2009 року; довідкою про умови кредитування Приватбанку від 14 серпня 2009 року (том І, а.с. 11-14; том ІІ, а.с. 35-42).

Задля забезпечення виконання зобов`язання за Кредитний договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року, сторонами узгоджено види такого забезпечення, а саме:

-між кредитором: Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», боржником: ОСОБА_1 , поручителем: ОСОБА_2 , укладено договір поруки за № 1 від 14 серпня 2009 року (том І а.с. 15; том ІІ, а.с. 42);

-між заставодавцем: ОСОБА_1 та заставодержателем: Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір застави майна від 14 серпня 2009 року (том ІІ, а.с. 53-54);

-між заставодавцем: ОСОБА_1 та заставодержателем: Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір застави автотранспорту від 14 серпня 2009 року (том ІІ, а.с. 55-56);

-між заставодавцем: ОСОБА_1 та заставодержателем: Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір застави майна від 14 серпня 2009 року (том ІІ, а.с. 57-59);

Заставне майно було застраховане, а відомості про відповідні обтяження внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (том ІІ, а.с. 43-52, 59-61).

У лютому 2013 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Індустріального суду міста Дніпропетровська із позовними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких просили суд в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року в розмірі сто сімдесят чотири тисячі триста сімдесяти три гривні сімдесят чотири копійки звернути стягнення на предмет застави. Відтак вже 22 березня 2013 року заочним рішенням Індустріального суду міста Дніпропетровська (єдиний унікальний номер справи: 202/20670/13-ц) ухвалено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року звернути стягнення на предмет застави: автомобільний транспортний засіб марки «Trailor», рік випуску: 1995, тип транспортного засобу: напівпричіп платформа-Е, номер кузова шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності; шляхом опису та передачі зазначеного автомобільного транспортного засобу Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» з правом його продажу кредитором, з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобільного транспортного засобу з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України, а також наданням кредитору усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, що підтверджується наданою суду копією судового рішення (том ІІ, а.с. 140-141).

Станом на 09 грудня 2019 року заборгованість за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року позичальника: ОСОБА_1 складає: триста дев`яносто тисяч сорок сім гривень вісімдесят дев`ять копійок, яка складається зі: сімдесят дев`ять тисяч чотириста одинадцять гривень вісім копійок - заборгованість за тілом кредиту; дев`яносто одна тисяча сімсот сорок гривень шістдесят чотири копійки - заборгованість за відсотками за користування кредитом; двісті тисяч вісімдесят чотири гривні тридцять сім копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; двісті п`ятдесят гривень - штраф (фіксована частина); вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят одна гривня вісімдесят копійок - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року (том І, а.с. 6-7).

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звертався із повідомленням до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про сплату заборгованості за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року, що підтверджується наданою суду копією такого повідомлення (том І, а.с. 8-9).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 березня 2013 року, яке набрало законної сили 01 квітня 2013 року, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, звернуто стягнення на предмет застави на погашення заборгованості за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року, яка становить сто сімдесят чотири тисячі триста сімдесят три гривні сімдесят чотири копійки.

Тобто, кредитодавець Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувшись із позовною заявою від лютого 2013 року в односторонньому порядку змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

АТ КБ «Приватбанк» , змінивши умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із цього моменту, позбавлений права нараховувати відсотки за користування кредиту, а також неустойку, в подальшому.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача АТ «Комерційний банк «Приватбанк», як кредитодавця, виникло право вимоги виконання зобов`язання за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року від ОСОБА_1 як позичальника, та ОСОБА_2 , як поручителя, щодо стягнення суми заборгованості, яка становить сто сімдесят чотири тисячі триста сімдесят три гривні сімдесят чотири копійки.

Проте, оскільки позивачем на власний розсуд в односторонньому порядку був змінений строк повернення кредиту, а тому право вимоги банку щодо повернення кредиту в повному обсязі настало саме з пред`явлення позову щодо дострокової вимоги виконання зобов`язання за спірними правовідносинами в лютому 2013 року, а позов був пред`явлений до суду у січні 2020 року.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Укладаючи кредитний договір № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 погодили п`ятирічний строк позовної давності.

Відтак п`ятирічний строк позовної давності сплинув в лютому 2018 року.

У свою чергу в укладеному між сторонами договорі поруки не встановлено строк, після закінчення якого порука припиняється. Відтак кредитор, враховуючи вимоги частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору поруки), вправі був пред`явити вимоги до поручителя протягом шести місяців після настання зміненого строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, який настав у лютому 2013 року. Однак позивач пропустив строк позовної давності та звернувся із відповідними вимогами лише 09 січня 2020 року.

У п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування конвенції (п.1 ст.32 конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 червня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.