ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1892/23 Справа № 212/2339/22 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/2339/22 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заборський Олександр Валерійович, до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року,

встановив:

У травні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заборський О.В., звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі за текстом АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 11 червня 2009 року о 12 годинні 00 хвилин з позивачем при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав закритий перелом 3 плюсневої кістки правої ступні зі зміщенням відломків. Довідкою МСЕК 13 січня 2020 року первинно встановлено 15% втрати працездатності та при повторному огляду 19 січня 2022 року встановлено 10% втрати працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці в період його роботи на підприємстві, що стало причиною нещасного випадку на виробництві позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 65 000 гривень.

У зв`язку з зазначеним, просив стягнути з АТ «Кривбасзалізрудком» в рахунок відшкодування моральної шкоди 65 000 гривень без урахування податків та інших обов`язкових платежів та витрати на правову допомогу в сумі 3 000 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10999 гривень. Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави України судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2023 року з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на правову допомогу в сумі 299 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, фактичним обставинам справи, ставить питання про зміну рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь. Просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки вважає його заниженим та таким, що не відповідає глибині його моральних страждань. Посилається, що нещасний випадок стався з ним на роботі, погіршення стану його здоров`я є у причинному зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями саме на робочому місці, що сталося через недотримання та не забезпечення відповідачем усіх вимог з безпечної організації праці та виробничого процесу. Стан позивача не поліпшується, а навпаки погіршується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань.

Внаслідок втрати професійної працездатності, змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, кульгає на праву ногу, відчуває постійний біль у нозі при ходьбі, при ходьбі використовує тростину, при незначному навантаженні нога набрякає, що не дає змогу носити нормальне зручне взуття. Все це постійно і негативно позначається на його душевному та фізичному стані, в тому числі він не має можливості приділяти належної уваги своїй родині, комплексує через свою кульгавість.

Обґрунтовуючи доводи щодо заниженого розміру моральної шкоди, яку визначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 05 грудня 2018 року по справі № 210/5258/16-ц, яка визначила розумним виваженим і справедливим стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди в сумі в 275 000 гривень за умови що позивачем втрачено 100% працездатності.

Також посилається, що судом першої інстанції, в порушення законодавства в сфері оподаткування, при винесення оскаржуваного рішення не зазначено, що сума відшкодування моральної шкоди з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 стягнута без урахування податків та інших обов`язкових платежів та не вирішено питання щодо судових витрат, а саме витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на необґрунтованість вимог позивача, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. При цьому посилається, що суд першої інстанції вірно оцінив ступінь вини самого позивача та вплив його дій на погіршення стану здоров`я і втрату працездатності в подальшому. Звертає увагу, що судова практика в подібних справах заперечує стягнення моральної шкоди за відсутності всіх складових цивільно-правової відповідальності. Стан здоров`я позивача дозволяв йому виконувати доручену роботу, що на думку відповідача, свідчить про відсутність моральних страждань про які наголошує позивач. Факт наявності моральної шкоди у позивача не доведений, розмір, яким позивач оцінює свої моральні страждання необґрунтований. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, відповідач вважає, що її розмір завищений і не відповідає реально виконуваній правником роботі та розміру витраченого на цю роботу часу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період часу з 27 травня 2004 року по 10 березня 2022 року працював на різних посадах АТ «Кривбасзалізрудком».

11 червня 2009 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем трапився нещасний випадок, на виробництві за яким позивач отримав тілесні ушкодження, що підтверджується Актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. (а.с. 18-23)

Причиною настання нещасного випадку відповідно до Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом є: основна - невиконання вимог інструкції з охорони праці та особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці - прохідник дільниці № 26 ОСОБА_1 .

Відповідно Виписки з Акту огляду МСЕК від 13 січня 2010 року ОСОБА_1 , первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15% відсотків за трудовим каліцтвом, нещасний випадок. (а.с. 14)

Відповідно Виписки із Акту огляду МСЕК від 19 січня 2011 року ОСОБА_1 , повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 10% відсотків за трудовим каліцтвом, нещасний випадок, дата перегляду 10 грудня 2012 року. (а.с. 14)

У зв`язку з професійним захворюванням ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що підтверджується виписками з медичної картки. (а.с. 24, 25, 26, 27, 28)

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язано з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції в цій частині, так як їх суд дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманою травмою. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Виходячи з наведених вище обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто АТ «Кривбасзалізрудком».

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, встановлено, що у зв`язку з травмою на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що первинно позивачу встановлено втрату працездатності 15%, повторно 10%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходив лікування, у зв`язку з отриманою травмою він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я неможливе.

Крім того, колегією суддів приймаються посилання позивача, як на приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів апеляційного суду, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманої травми на виробництві, що потягла втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 10 999 гривень до 40 000 гривень, що буде відповідати принципу виваженості та справедливості в його ситуації, а також судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції в рішенні не зазначено, що сума відшкодування моральної шкоди стягнута без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не було враховано положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Таким чином, сума відшкодування моральної шкоди з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3000 гривень колегія суддів виходить з наступного.

Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У даній справі 16 березня 2023 року ухвалено додаткове рішення про розподіл судових витрат, а саме стягнуто із АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 299 гривень.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 16.04.2018 у справі № 923/631/15.

Оскільки рішення Жовтневого районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року змінюється в частині розміру моральної шкоди, є підстави для нового розподілу судових витрат.

Пункт 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До позовної заяви позивачем було долучено наступні докази: копію Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1070385 від 09 травня 2022 року ОСОБА_1 адвокатом Заборським О.В. у Жовтневому районному суді міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області, копію Договору № б/н про надання правової допомоги у цивільному процесі від 09 травня 2022 року, товарний чек від 11 травня 2022 року про оплату правової допомоги по договору від 09 травня 2022 року 3000 гривень адвокату Заборському О.В.; копія акту від 11 травня 2022 року приймання передачі наданих послуг за договором від 09 травня 2022 року; розрахунок витрат на правову допомогу з детальним описом наданих послуг. (а.с. 29-35)

Проаналізувавши надані позивачем докази, з урахуванням заперечень відповідача в цій частині та наявності клопотання про зменшення витрат на професійну правову допомогу, яке було подано відповідачем до суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення стягнення розміру витрат позивача, на професійну правову допомогу.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень, проте враховуючи, що позовні вимоги задовольняються частково пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам, стягненню на користь позивача з відповідача підлягає у відшкодування витрат на правову допомогу сума 1 846,20 гривень. (3 000 х 61,54%)

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

Оскільки апеляційний суд прийшов до переконання про зміну оскаржуваного судового рішення в частині визначеного до стягнення з відповідача на користь позивача розміру моральної шкоди, наслідком чого є зміна рішення в частині розподілу судових витрат до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2023 року втрачає силу.

Згідно положення закріпленого в п. 2 ч.1 ч. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманням виробничої травми та професійних захворювань на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з чим, колегія суддів також змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави та зменшує цей розмір пропорційно розміру задоволених позовних вимог з 992,40 гривень до 610,72 гривень.

Крім того, з урахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 916,08 гривень у зв`язку з апеляційним переглядом справи. (610,72 х 61,54%).

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1 526,80 гривень. (610,72 + 916,08)

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині збільшення розміру моральної шкоди з 10 999 гривень до 40 000 гривень з зазначенням стягнення без урахування податків та інших обов`язкових платежів, зменшення розміру судового збору з 992,40 гривень до 610,72 гривень та збільшення витрат на правову допомогу з 299 гривень до 1 846,20 гривень з підстав вказаних у даній постанові.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року в частині визначення розміру моральної шкоди та вирішення питання про розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 40 000 гривень без урахування податків та інших обов`язкових платежів, та на відшкодування витрат на професійну правову допомогу 1 846, 20 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 1526,80 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста