Справа № 345/3552/22
Провадження № 22-ц/4808/619/23
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Бойчука І.В., Томин О.О.

секретаря Працун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 21 лютого 2023 року, в складі судді Миговича О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 ,третя особа: Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народилася донька ОСОБА_3 . Оскільки шлюб не реєстрували, то рішенням Калуського міськрайонного суду від 23 жовтня 2019 року було визнано факт батьківства та внесено відомості у актовий запис про народження доньки, одночасно стягнуто судом аліменти на утримання позивачки в період догляду за дитиною до досягнення трирічного віку дитиною. Після визнання ОСОБА_1 батьком дитини рішенням Калуського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року постановлено стягувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. У зв`язку з тим, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, було відкрито кримінальне провадження № 0000450, що підтверджується Витягом з ЄРДР. 10 листопада 2021 року Калуським міськрайонним судом було стягнуто неустойку по заборгованості по аліментах.

Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, взагалі не спілкується з дитиною, не дбає про неї, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Дочка не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки, бачила дитина батька тільки один єдиний раз у житті, коли робили експертизу ДНК. Дані обставини свідчать про те, що відповідач повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків.

Тому просила суд позбавити його батьківських прав.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 21 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження №268 від 07.06.2017, складений Калуським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на необгрунтованість висновків суду та порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків.

Зазначив, що після звернення позивачки у 2021 році до суду про позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , рішенням якого відмовлено в задоволенні позову, він змінив своє ставлення та поведінку, має бажання дбати, спілкуватись з дочкою. Крім того, не зважаючи на важке матеріальне становище частково сплачує аліменти.

Відповідач вказав, що намагається спілкуватись з дочкою та знайти порозуміння з позивачкою, однак на даний час враховуючи вік дитини, без допомоги позивачки такі намагання є марними.

Вважає, що позивачкою не надано належних доказів, що свідчать про свідоме нехтування ним обов`язків щодо виховання їхньої дочки.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав є необгрунтованим, оскільки він складений без його участі, не містить даних, які об?єктивно характеризують його як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків; органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення від виконання батьківських обов`язків (якщо такі мали місце).

Крім того, йому не було відомо про засідання Органу опіки та піклування, жодних повідомлень на його адресу не надсилалось, хоча позивачці було відоме його місце проживання.

Висновки суду першої інстанції щодо ухилення від виховання, матеріального забезпечення та утримання дитини є недоведеними, наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі №204/1199/16-ц (провадження №61-170c17) від 16 січня 2018 року.

Вважає що заявлені позовні вимоги не містять посилань на обставини чи докази про те, що позбавлення його батьківських прав стосовно дочки відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.

Зазначила, що всі наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідач від самого народження дитини і до даного часу дитиною не цікавиться, не бачиться з дитиною, не піклується про її розвиток, здоров`я, практично не утримує дочку. Вказані обставини дають підстави вважати, що відповідач нехтує батьківськими обов`язками щодо спілкування з дитиною, маючи для цього реальну можливість, свідомо не бажає брати участі у її вихованні та не дбає про фізичний і духовний розвиток.

Крім того, після того як вже ставилося питання про позбавлення відповідача батьківських прав, останній не виправив своєї поведінки, служба в справах дітей неодноразово давала висновок про доцільність позбавлення апелянта його батьківських прав щодо їхньої дочки, а тому висновок суду про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками є законним та відповідає фактичним обставинам справи.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутності, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Начальник служби у справах дітей Калуської міської ради надіслала на адресу апеляційного суду заяву в якій просила слухати справу за відсутності представника служби у справах дітей Калуської міської ради, а рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача ОСОБА_1 наявні ознаки свідомого нехтування батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки, ОСОБА_1 не бере участі у вихованні дитини.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилась дочка ОСОБА_3 , свідоцтво серії НОМЕР_1 .

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбу не перебували.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 23 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, ОСОБА_1 визнано батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісячно на дитину, до досягнення дитиною повноліття.

10 листопада 2021 року рішенням Калуського міськрайонного суду стягнуто з ОСОБА_1 88100 грн. пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів за період з 02.07.2020 по 22.10.2021 р.р.

З розрахунку зі сплати аліментів, згідно виконавчого листа № 345/2141/19 від 20.12.2019, виданого Калуським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.10.2022 становить 102638,70 грн.

Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей Калуської міської ради № 01-26/579 від 24.10.2022, Служба у справах дітей Калуської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матерії, так і для дитини).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування Служби у справах дітей Калуської міської ради № 01-26/579 від 24.10.2022, Служба у справах дітей Калуської міської ради, згідно якого було визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітньої дочки ОСОБА_5 має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що ОСОБА_1 на момент складання висновку не був присутній на комісії, доказів належного його повідомлення матеріали справи не містять.

Вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_1 своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав, а тому колегія суддів вважає такий висновок недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, оскільки батько висловлює бажання брати участь у вихованні доньки.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позов, у своїх особистих письмових поясненнях відповідач наголошував та заявляв при зверненні до апеляційного суду, про те, що він намагався брати участь у житті дитини, має таке бажання, але враховуючи емоційний стан дочки, намагався не спричиняти дитині страждань, вказував, що жодного разу не ухилявся та не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, намагається встановити контакт з дитиною, заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Він частково сплачував аліменти, а сама заборгованість не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України").

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Постановляючи рішення про задоволення позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав суд не встановив усіх фактичних обставин для правильного вирішення справи, і не визначився, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені без належного встановлення фактичних обставин справи, зокрема судом першої інстанції не встановлено, які дії чи бездіяльність відповідача свідчать про ухилення ним від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, які фактичні обставини впливають на виконання батьком своїх обов`язків відносно дітей, не встановлено, чи буде застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Зібраними доказами по справі встановлено, що ОСОБА_1 бажаючи побачитись з дочкою та поспілкуватися з нею звертався до позивачки за допомогою переписки у додатку WhatsApp, однак позивач ігнорує дані прохання.

Відповідач також зазначив, що на даний час є батьком чотирьох дітей, його теперішня дружина вагітна, тому змоги приділити достатньо уваги дочці не має. Крім того, матір відповідача часто хворіє, що потребує також додаткових зусиль на її підтримку.

Встановлено що ОСОБА_2 також не проявляє інтересу та не має бажання посприяти у спілкуванні дочки з батьком.

Отже, встановлені судом фактичні обставини справи не містять доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що відносно відповідача застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків.

Сам факт проживання батька окремо від дитини, не бажання спілкуватись з дитиною - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав, а може свідчити про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів.

Відповідно до долученого до матеріалів справи ОСОБА_2 29.05.2023 року комплексного психологічного дослідження ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) - дитина ОСОБА_6 з незнайомими людьми на контакт не йде, не знає свого біологічного батька ОСОБА_1 не бачила його, татом вважає та кличе вітчима ОСОБА_7 , а тому контакт з незнайомими людьми може погано вплинути на соціально-психологічний стан дитини.

Разом з тим, вказане психологічне дослідження підтверджує встановлені фактичні обставини по справи та не є доказом винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, зібраними по справі доказами в їх сукупності не встановлено наявність винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави передбачені статтею 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 21 лютого 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин