ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5877/21

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/857/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Мамонової О.Є.,

суддів - Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього 279 800,00 грн основного боргу та судових витрат.

Позов обґрунтовував тим, що 16.04.2019 між ним та відповідачем укладено договір, відповідно до якого, позивач передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 000,00 дол США (авансовий платіж) за корпоративні права в ТОВ «БФ-Агро-Інвест», в якій відповідач є одноосібним власником (засновником). На підтвердження укладення вказаного договору після отримання від позивача коштів, відповідачем власноручно написано розписку.

Однак в порушення умов договору та положень ст. 526, 530, 610 ЦК України ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань, не передав корпоративних прав в ТОВ «БФ-Агро-Інвест».

12.05.2021 позивачем на адресу відповідача направлено рекомендованим листом претензію (вимогу) щодо повернення грошових коштів, одержаних за непередані корпоративні права Товариству, яку останній відмовився отримати.

Відповідач передані за розпискою грошові кошти не повернув. Станом на день звернення з претензією курс долара США по відношенню до гривні становив 27,98 грн, відтак сума боргу відповідно становить 279 800,00 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу 277 867,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 778,67 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути на його користь судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок суду про те, що між сторонами укладено договір позики не відповідає фактичним обставинам справи та практиці Верховного Суду, оскільки, розписка від 16.04.2019 не є борговою та не містить жодних зобов`язань відповідача перед позивачем, в тому числі, зобов`язань повернути кошти, строків їх повернення.

Указує на те, що розписка є лише розрахунковим документом, який не є ні договором позики, ні договором купівлі-продажу корпоративних прав та не є підтвердженням того, що відповідач брав на себе зобов`язання щодо продажу корпоративних прав.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, на його електронну адресу, зазначену ним в позовній заяві, відповідно до правил ст. 128 ЦПК України, направлена судова повістка про виклик його до суду на 11:00 06.06.2023. Судова повістка (повідомлення) позивачу доставлена о 14:28 22.05.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа відповідальної особи суду (а. с. 221, 222).

Вказане свідчить про те, що позивач, як учасник справи, повідомлений про місце, день, час розгляду справи належним чином.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Городничої Т.В., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивача оригіналу складеної відповідачем розписки, яка не пошкоджена, що спростовує твердження ОСОБА_2 про те, що борг ним сплачено, а оригінал розписки знищено, свідчить про наявність боргового зобов`язання у відповідача, яке виникло перед позивачем і на час розгляду справи лишилось не виконаним.

З такими висновками районного суду апеляційний суд не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.04.2019 ОСОБА_2 власноручно склав розписку, в якій вказав, що отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000,00 дол США як аванс за корпоративні права ТОВ «БФ-Агро-Інвест» (а. с. 8, 67).

22.04.2021 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення отриманої відповідачем суми грошових коштів протягом 7 календарних днів з моменту отримання вказаної претензії. Указував, що у разі незадоволення вимоги розмір завданої шкоди разом з судовими витратами буде стягнуто з відповідача в судовому порядку (а. с. 9).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, від 18.10.2017 у справі № 6-1662цс17, від 10.12.2018 у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16, від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16, від 12.09.2019 у справі № 604/1038/16.

Беручи до уваги, що із змісту складеної відповідачем розписки, не вбачається отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 10 000,00 дол США саме у борг, не встановлено обов`язку відповідача повернути грошові кошти останньому, а також відсутність таких умови, як строк та порядок їх повернення, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем існування між сторонами правовідносин за договором позики.

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідач не заперечував факту написання ним розписки, зазначаючи, що ним повернуті кошти позивачу разом з оригіналом розписки, та що він не брав на себе зобов`язань щодо продажу корпоративних прав позивачу.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про наявність між сторонами відносин (боргових зобов`язань) за договором позики з посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 08.09.2020 у справі № 916/667/16, від 21.03.2018 у справі № 308/13400/14-ц, від 17.04.2019 у справі № 361/558/15-ц, фактичні обставини у яких не є тотожними обставинам справи, що переглядається, є помилковими.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст. 77-80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 статті 81 Кодексу).

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, а позовні вимоги є недоведеними в силу ст. 12, 76, 81 ЦПК України, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2023 року на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу відповідача, відповідно до правил статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати в сумі 4 197,00 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2023 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 4 197,00 (чотири тисячі сто дев`яносто сім) грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 09 червня 2023 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко