ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4337/23 Справа № 185/6591/22 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У.М. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року головуючого судді Болдирєвої У.М. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 09 грудня 2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, який складається із заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з умовами якого останній отримав від банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач не сплатив вчасно борг за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість. 25 лютого 2019 року між позивачем та відповідачем було укладеного додаткову угоду за кредитним договором SAMDN5170, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена у п.1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п.1.5.1 додаткової угоди.

Оскільки відповідач не виконав належним чином умови договору просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором SAMDN5170 від 25 лютого 2019 року станом на 28 липня 2022 року у розмірі 32 500,82 грн, яка складається з наступного: 324,08 грн заборгованість за кредитом; 3 264,60 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за комісією; 28912,14 заборгованість за пенею.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє Бережна Н.М., просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення,неповне дослідження обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що докази надані позивачем, на підтвердження права стягнення заборгованості, у повній мірі відповідають вимогам статей 76-80 ЦПК України. Заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано. Контррозрахунок заборгованості відповідачем не надано. Докази належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту також відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає .

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, який складається із заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з умовами якого останній отримав від банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.8).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заяви разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Універсальна ,валюта грн ,термін дії картки 24 місяці в розмірі 1 000 грн ,базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки (а.с.8).

25 лютого 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору SAMDN5170 від 25 лютого 2019 року,відповідно до умов якої сума заборгованості, що виникла в період з дати укладання договору до дати підписання цієї угоди складає 33249,54 грн; банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення відсотків на 0 грн, комісії на 0 грн, пені на 26067,06 грн, штрафу на 0 грн; строк повернення кредиту до 25.05.2019; відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%; клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення кредиту шляхом здійснення платежів на картку № НОМЕР_1 у розмірі не менше 1078 грн у строк не пізніше 25.02.2019, подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 2034,83 грн до 25 числа місяця протягом трьох місяців, розмір останнього щомісячного платежу складає 2034,83 грн; в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, умова про прощення частини заборгованості не застосовується; в разі порушення клієнтом строків по погашенню кредиту понад 31 день безперервно терміном повернення кредиту є 31 день з моменту такого порушення, вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, який слідує за днем повернення кредиту є простроченою (а.с.6).

До вказаної додаткової угоди додано графік погашення суми боргу за реструктуризацією на термін 3 місяці від 25.02.2019 року , з якого слідує, що необхідно сплачувати щомісячний платіж по договору з 25.03.2019 до 25.05.2019 по 2034,83 грн (а.с.7).

Позивачем додано до позовної заяви розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором SAMDN5170 від 25 лютого 2019 року, станом на 28 липня 2022 року у розмірі 32 500,82 (а.с.5), з якого вбачається ,що станом на 25 лютого 2019 року : залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 324,08 ; загальний залишок заборгованості за процентами 2935,32;загальний залишок пені за порушення строків розрахунків 28 912,14 . Станом на 28 липня 2022 року : залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 324,08 ; загальний залишок заборгованості за процентами 3264,60 ; загальний залишок пені за порушення строків розрахунків 28 912,14 .

За безпідставністю та недоведеністю позовних вимог , суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок відповідає встановленим судом обставинам та нормам матеріального права.

Судом враховано, що відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В даному випадку у заяві позичальника від 09 грудня 2005 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) (а.с.8) .

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Із анкети-заяви слідує, що ОСОБА_1 ознайомився та погодився з Умовами надання банківських послуг,Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Виразив свою згоду,що ця заява разом з з Умовами надання банківських послуг,Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

Позивачем до матеріалів справи не додано Умов та правил надання банківських послуг, з якими, як було зазначено в анкеті-заяві, ОСОБА_1 ознайомився.Так само і не надано кредитного договору № SAMDN5170 від 25 лютого 2019 року.

За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що підстав для задоволення вимог банку не було.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.Слід зазначити,що в апеляційній скарзі скаржником зазначено про укладення відповідачем та банком додаткової угоди від 04 лютого 2019 року (а.с.46) ,яка не була предметом судового розгляду ,та взагалі до позову не надавалася .

Крім цього, апеляційний суд з приводу подання скаржником до апеляційної скарги нового письмового доказу у вигляді виписки по рахунку за період з 01.01.1999 року по 16.03.2023 року (а.с.71-101) зазначає наступне.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №264/949/19, постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Отже, враховуючи, що в апеляційній скарзі не міститься посилань на нові обставини, що підлягають встановленню, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, а також не наведені виняткові обставини, які об`єктивно не залежали від позивача, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених нормами ЦПК України, для прийняття до уваги та надання відповідної оцінки таким новим доказам у вигляді виписки по рахунку за період з 01.01.1999 року по 16.03.2023 року.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України , а тому це рішення відповідно до статті 374 ЦПК України необхідно залишити в силі.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: