ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 161/15373/21

провадження № 61-3965св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Кихтюка Р. М., та постанову Волинського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, прийняту колегією у складі суддів: Осіпчука В. В., Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра - ОСОБА_4 , після якої відкрилась спадщина на належне їй майно.

Про смерть сестри дізналась лише 25 липня 2021 року під час телефонної розмови з сестрою - ОСОБА_3 .

Також зазначала, що вона проживає за межами України, а саме в Російській Федерації.

Посилаючись на порушення своїх прав як спадкоємця, ОСОБА_1 вказувала на те, що пропустила відповідний строк, оскільки запізно дізналася про смерть сестри.

У зв`язку із зазначеним, а також враховуючи територіальну віддаленість від місця відкриття спадщини, карантинні обмеження у зв`язку з пандемією короновірусу, позивач просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_4 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк у один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що причини, на які посилалась позивач як на підставу для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, а саме значна віддаленість від місця відкриття спадщини - проживання в Російській Федерації, існування карантинних обмежень та незнання про смерть спадкодавця - ОСОБА_4 , є поважними та становили об`єктивні й істотні труднощі для вчинення нею необхідних дій, які б свідчили про прийняття спадщини.

Постановою Волинського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У травні 2022 року ОСОБА_2 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник вважає, що при вирішенні справи судами не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 615/1337/19, від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 761/794/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 6 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 3 червня 2020 року у справі № 524/8218/16-ц, від 3 липня 2019 року у справі № 320/2866/17, відповідно до яких, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

На думку заявника, наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку для прийняття спадщини після ОСОБА_4 є неповажними, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними».

У постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 755/7357/15-ц Верховний Суд України вказував на те, що якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Заявник зазначав, що вказані висновки Верховного Суду України також не враховані при вирішенні даної справи.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 просив про задоволення касаційної скарги.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Луцького міськрайонного суду Волинської області матеріали цивільної справи № 161/15373/21.

Відповідно до змісту ухвали Верховного Суду від 26 травня 2022 року підставами відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 615/1337/19, від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 761/794/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 6 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 3 червня 2020 року у справі № 524/8218/16-ц, від 3 липня 2019 року у справі № 320/2866/17, у постановах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 755/7357/15-ц, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17.

Враховуючи, що з лютого 2022 року Акціонерне товариство «Укрпошта» припинило доставку поштових відправлень до Російської Федерації, на території якої проживає ОСОБА_1 , касаційний суд, з метою додержання основних засад цивільного судочинства вжив усіх можливих заходів для повідомлення останньої про перегляд оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку, зокрема, шляхом направлення ухвали про відкриття касаційного провадження з копією касаційної скарги єдиному (згідно з матеріалами справи) представнику позивача - ОСОБА_5 та розміщення інформації про розгляд справи на офіційному

сайті Верховного Суду веб-порталу Судова влада України (https://supreme.court.gov.ua/supreme/gromadyanam/kcs).

14 вересня 2023 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20 січня 2021 року серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними сестрами спадкодавця ОСОБА_4 і, відповідно, є спадкоємцями другої черги за законом.

Також судами встановлено, що ОСОБА_2 є племінником ОСОБА_4 , сином її рідного брата - ОСОБА_6 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

З копії спадкової справи № 164/2021, заведеної після ОСОБА_4 . Першою луцькою державною нотаріальною конторою Волинської області, суди попередніх інстанцій встановили, що із заявами про прийняття спадщини у шестимісячний строк звернулись: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_2 .

Встановлено судами і те, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації та проживає на АДРЕСА_1 .

17 серпня 2021 року ОСОБА_1 до Першої луцької державної нотаріальної контори Волинської області направила заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , завірену 28 липня 2021 року державним нотаріусом Російської Федерації.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилалась на відсутність у неї інформації про смерть сестри, а також на проживання в іншій країні, а саме в Російській Федерації, та карантинні обмеження у зв`язку з пандемією короновірусу. Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 вказувала на те, що не мала можливості подати відповідну заяву до нотаріуса про прийняття спадщини в установлений законом строк.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.

Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови та інші.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 6 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц.

Крім того, у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 Верховний Суд дійшов висновку, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті спадкодавця (батька) не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність причин пропуску зазначеного строку.

Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 3 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини і такими, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію.

Отже проживання ОСОБА_1 в Російській Федерації не свідчить про наявність об?єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій зазначене залишили поза увагою; встановили, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини після сестри - ОСОБА_4 , при цьому не встановили обставин, які створювали об`єктивні та непереборні труднощі позивачу для подання такої заяви; суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме частину третю статті 1272 ЦК України, за змістом якої підлягає визначенню додатковий строк для прийняття спадщини лише за наявності поважної причини і дійшли помилкового висновку про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом з цим, необхідно зазначити, що доказів на підтвердження існування поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, матеріали справи не містять.

З урахуванням зазначеного ухвалені судами судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими і підлягають скасуванню.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 вказував про неврахуванням судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України та у постановах Верховного Суду, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі, і такі підстави знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду.

Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, касаційний суд скасовує рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову з наведених підстав.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволення касаційної скарги, скасуванням судових рішень судів попередніх інстанцій та ухваленням нового рішення про відмову у позові, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні апеляційної - у розмірі 1 372 грн і касаційної - у розмірі 1 826 грн скарг, а всього 3 198 грн.

Керуючись статями 400, 412, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної і касаційної скарг, 3 198 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк