Провадження № 2/597/42/2023
Справа № 597/1668/22
"16" травня 2023 р. м. Заліщики
Заліщицький районний суд Тернопільської області у складі: суддя Васильченко В. В.; секретар Богда н В. М.; учасники провадження: представник позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом до ОСОБА_3 , в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 17.06.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 53 та визначити місце проживання неповнолітньої дитини, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.
Позивачка свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, втрату фізичних та духовних зв`язків. Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені з березня 2022 року. Вважає, що примирення, подальше життя та збереження шлюбу з відповідачкою неможливі.
У судове засідання позивачка і відповідач не з`явилися. Позивачка ОСОБА_2 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Відповідач ОСОБА_3 причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав.
Ухвалою від 26.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.02.2023. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному слухання справи відкладено на 25.04.2023. Ухвалою суду від 25.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.05.2023.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення).
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом установлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17.06.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 53.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.01.2015.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
На підставі ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
На підставі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, що передбачено підпунктом «с» ч. 1 ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації жінок від 06.10.1999 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки між сторонами втрачено взаємні почуття поваги та любові, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін.
Що стосується вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю, то суд приходить до такого висновку.
Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Суд зауважує, що згідно відповіді Служби у справах дітей Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області №03-23/925 від 11.05.2023, оскільки заяви з іншими документами від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до них не надходили, надати суду висновок щодо розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини неможливо.
Сімейним кодексом України врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини державними органами (зокрема судом) лише в разі наявності спору між батьками. Офіційної процедури визначення місця проживання дитини в разі відсутності спору із залученням державного апарату не існує.
Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів порушення, невизнання або оспорювання її прав з боку відповідача з приводу визначення місця проживання дитини, за захистом яких вона звернулася до суду. Відповідач не подав до суду заперечень проти залишення дитини проживати разом з матір`ю, а позивачка не довела, що місцем проживання дитини після припинення фактичних шлюбних відносин подружжя є місце проживання матері, аотже, за таких обставин, вимога позову у цій частині задоволенню не підлягає.
На підставі ст. 7, 24, 56, 105, 110, 112, 114, 115, 160, 161 СК України, керуючись ст. 4, 12-15, 81, 141, 200, 223, 247, 259, 263-265, 268, 280, 282-284, 288, 289 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, - задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 17.06.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 53.
Позовну вимогу про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Складання повного тексту судового рішення відкласти не більше як на десять днів з дня закінчення розгляду справи.
Відомості про учасників процесу:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя В. В. Васильченко