Справа № 524/3957/22
Провадження №2/524/1013/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2023 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Кривич Ж.О.,

з участю секретаря судового засідання Коршак Н.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчуці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу

УСТАНОВИВ:

09.07.2022 року до Автозаводського районного суду міста Кременчука звернулось Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії з позовом до ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що відповідач не сплачувала вчасно кошти за надані послуги, утворилась заборгованість перед позивачем. Позивач просив стягнути заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 3 030 грн. 70 коп.

Ухвалою судді від 06.10.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Заочним рішенням суду від 03.11.2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» задоволено в повному обсязі.

01.12.2022 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 15.02.2023 року заочне рішення від 03.11.2022 року скасовано, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

16.03.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 97-101).

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував. Представник, зокрема, зазначив, що ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала у квартирі АДРЕСА_1 у період часу з 12.01.1990 року по 10.10.2018 року. Представник звертав увагу суду, що в зазначений у позові період, відповідач була зареєстрована лише протягом двох місяців: у вересні та жовтні 2018 року, тому за ці місяці відповідач сплатила позивачу послугу з постачання гарячої води на загальну суму 157 грн 10 коп. (за вересень 2018 року 112 грн 67 коп., за жовтень 2018 року 44 грн 43 коп.). Послугами позивача з постачання тепла та гарячої води після 10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 не користувалася, оскільки з того часу у вказаній квартирі не проживає, з реєстрації знята, а проживає та зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 . У відзиві на позов відповідач вважала, що вимога про стягнення з неї заборгованість за чотири місяці (січень, лютий, березень, квітень 2019 року) за постачання тепла та гарячої води на загальну суму 2 873 грн 60 коп. є неправомірною; просила суд відмовити у задоволення позову в повному обсязі, стягнути з позивача на її користь понесені витрати на правову допомогу в сумі 2 381 грн 76 коп.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини:

ОСОБА_1 з 15.12.1989 року була наймачем жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відповіддю КП «Квартирне управління» за № 01-13/184 від 31.08.2022 року (а.с. 26).

Відповідач була зареєстрована за даною адресою з 12.01.1990 року по 10.10.2018 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи відповідно до архівних даних № 9347 від 27.10.2022 року (а.с. 67).

У вказаний період ОСОБА_1 була зареєстрована в Кременчуцькій об`єднаній філії АТ «Полтаваобленерго», як споживач послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Кременчуцька об`єднана філія АТ «Полтаваобленерго» надавала відповідачу за адресою: АДРЕСА_3 , послуги з теплопостачання у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів.

Відповідно до ст. 156, 162 Житлового кодексу України, п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 відповідач була зобов`язана щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання.

Внаслідок несвоєчасної оплати одержаних послуг виникла заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожиті у період з вересня 2018 року по травень 2019 року на загальну суму 3 030 грн 70 коп., з яких: 2 711 грн 43 коп. сума боргу за послугу з централізованого опалення та 286 грн 27 коп. сума боргу за послугу з централізованого постачання гарячої води.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного:

На підставі ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 5 ч. 3 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порядок надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Ст. 614 ЦК України визначає, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 525 Цивільного Кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпечення холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги.

У відповідності до вимог пункту 6) частини 1 статті 7 Закону України від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

З висловленої Верховним Судом України правової позиції (постанова від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Судом встановлено, з 10.10.2018 року відповідач не користувалася послугами централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки починаючи з 10.10.2018 року відповідач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2022/000919309 від 27.10.2022 року (а.с. 66) та копією паспорту (а.с. 65).

Факт непроживання відповідача за адресою: АДРЕСА_3 , також підтверджується актом КП «Квартирне управління» про вилучення ключів від 01.11.2022 року (а.с. 70).

Наданим позивачем розрахунком заборгованості за послугу «централізоване опалення» та «централізоване постачання гарячої води» (о/р АДРЕСА_4 ) підтверджується, що за відповідачем рахувалася заборгованість за гарячу воду за вересень 2018 року 112 грн 67 коп. та за жовтень 2018 року 44 грн 43 коп., яка згідно рахунку-квитанції № 87 від 01.11.2022 року сплачена відповідачем в повному обсязі (а.с. 69).

Ураховуючи викладене, суд приходить про відмову у позві в повному обсязі.

Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного:

Відповідач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Стаття 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач просила стягнути на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 2 381 грн 76 коп.

Відповідач надала суду Договір про надання правової допомоги № 291122 від 29.11.2022 року (а.с. 55), прибутковий касовий ордер № 1-30/11/22 від 30.11.2022 року на суму 2 381 грн 76 коп. (а.с. 56), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1-30/11/22 від 30.11.2022 року на суму 2 381 грн 76 коп. (а.с. 57), акт надання послуг № 1-30/11/22 від 30.11.2022 року (а.с. 58).

Представник позивача Дятлова М.В., ураховуючи невелику складність справи, просила суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Тому ураховуючи незначну складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку, що стягненню з позивача на користь відповідача підлягають документально підтверджені та обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн 00 коп.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн. 00 коп.

Сторони по справі:

Позивач: Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії (адреса: пр-т Свободи, 8, м. Кременчук, Полтавська обл.).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж.О. Кривич