ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4945/23 Справа № 203/4534/22 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2023року (головуючий у суді першої інстанції Єдаменко С.В.),

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Банк в якому викладено вимоги про зобов`язання видати інформацію про розмір заборгованості з відповідним розрахунком, спосіб погашення такої заборгованості і отримання довідки Банку про її відсутність та інформацію про належні позивачу на рахунках Банку кошти.

В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що отримання наведеної в позовній заяві інформації від Банку передбачено Законом України «Про банки і банківську діяльність», положення якого відповідачем не виконані, оскільки на письмовий запит з письмовим дозволом власника на отримання такої інформації та особисті звернення клієнта у відділення Банку позивач отримав відмову.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2023року в позові відмовлено.

Згідно висновків суду позивач, як споживач фінансових послуг, в судовому засіданні не підтвердив наявності порушень з боку працівників Банку, оскільки ОСОБА_1 не реалізував всіх своїх прав для отримання необхідної йому інформації. Також Банк надав відповідь, яка містить необхідну інформацію.

З рішенням суду позивач не погодився, представник останнього ОСОБА_2 в апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення та задоволення позову повністю, також заявив про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00грн.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що поза увагою суду залишилась та обставина що позивач є клієнтом Банку, якому в порушення вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» після виконання всіх вимог було відмовлено в наданні інформації. Відмова у видачі інформації щодо фінансової послуги, яку надає Банк також обмежує права позивача як споживача цієї послуги.

Також незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягала в тому, що не відповідають обставинам справи викладені в рішенні суду висновки з приводу того, що позивач не використав всі свої можливості щоб реалізувати свої права, так як банківський онлайн-додаток для ОСОБА_1 заблокований, та у відділеннях Банку і кол-центрі в наданні інформації позивачу відмовлено. На думку заявника, поновлення порушених прав позивача може бути здійснено тільки в судовому порядку, оскільки останній вичерпав всі інші можливості.

На час розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржене, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення представника позивача, за відсутності відповідача, явка якого є необов`язковою, повідомленого про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

09 грудня 2020року ОСОБА_1 звернувся з листом до Голови правління Банку, вхідний номер 2019049, та як клієнт, котрий отримав від працівників кол-центру Банку повідомлення про наявність кредиторської заборгованості для врегулювання відносин з Банком, просив надати інформацію про розмір заборгованості з відповідним розрахунком, спосіб погашення такої заборгованості і про отримання довідки Банку про її відсутність та інформації про належні позивачу на рахунках Банку кошти /а.с.10/.

У відповідь на № 2019049 Банк повідомив ОСОБА_1 , що він згідно з умовами Договору отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та про останнє погашення від 19 січня 2018року, що здійснене ним без урахування відсотків за користування кредитним лімітом, що були списані в кінці місяця в сумі 32,37грн. Також Банком зазначено про необхідність ОСОБА_1 здійснити погашення заборгованості, яка існує перед Банком /а.с.11-12/.

В Адвокатському запиті від 19 січня 2021року № 1901/21-1 представник ОСОБА_1 за Договором про надання правової допомоги адвокат Москаленко Є.А. звернувся до Голови правління Банку, вхідний номер 136852, та вимагав виконання чинного законодавства та надання інформації про яку йшлося в листі від 09 грудня 2020року, вхідний номер 2019049 /а.с.13-14/; на який отримав відповідь Банку від 20 січня 2021року в якій останній відмовив у наданні інформації через те, що представником не наданий дозвіл від клієнта на розкриття банківської таємниці /а.с.15-16/.

На інший Адвокатський запит від 15 лютого 2021року № 1502/21-1, до якого адвокатом Москаленко Є.А. долучено письмовий дозвіл ОСОБА_1 на розкриття банківської таємниці /а.с.17-19, копія заяви на розкриття банківської таємниці від 11 лютого 2021року/; Банк повідомив що ним не надається інформація, яка містить банківську таємницю на паперових носіях поштою, інформація може бути розкрита особисто клієнту у відділенні банку, також повідомлено про те, що клієнт ОСОБА_1 може отримати довідку про суму заборгованості та залишок коштів по рахунках, закрема скориставшись оновленим мобільним додатком Приват 24 або за телефоном клієнтської підтримки 3700 /а.с.21/.

Також матеріали справи містять Завдання № 04 до Договору про надання правової допомоги № 58/20 від 04 грудня 2020року в якому сторони погодили зміст та обсяг правової допомоги, зокрема консультації, підготовку і подання апеляційної скарги, та участь представника в засіданнях апеляційного суду і загальну вартість таких послуг; в платіжній інструкції від 23 березня 2023року йдеться про оплату ОСОБА_1 за Договором № 58/20 коштів в розмірі 5000,00грн /а.с.52, 53/.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції зробив висновок про те, що саме клієнт ОСОБА_1 не здійснив всіх дій для отримання необхідної йому інформації, а відповідь Банку містить необхідну інформацію.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які недоведені та допустив порушення норм матеріального права.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Завданням цивільного судочинства у відповідності до статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права об`єктом захисту особи є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Встановлені обставини вказують на існування відносин щодо надання Банком фінансових послуг клієнту ОСОБА_1 , який на підставі Договору отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна», йому нараховувались відсотки за користування кредитним коштами, позичальник здійснював погашення за цим договором та має заборгованість, тобто має в Банку банківський рахунок та використовував банківські платіжні інструменти.

Причому жоден учасник у даній справі не заперечував обставин щодо наявності Договору і надання Банком послуг ОСОБА_1 , як держателю банківських платіжних інструментів та не були оспорені самі умови договору кредитно-карткового рахунку з огляду на що такі обставини не можуть бути предметом перевірки апеляційного суду.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» в статті 2 банківський платіжний інструмент визначено як засіб, що містить реквізити, які ідентифікують його емітента, платіжну систему, в якій він використовується, та, як правило, держателя цього банківського платіжного інструмента. За допомогою банківських платіжних інструментів формуються відповідні документи за операціями, що здійснені з використанням банківських платіжних інструментів, на підставі яких проводиться переказ грошей або надаються інші послуги держателям банківських платіжних інструментів; банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; та розрахункові банківські операції - рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженнями клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи.

Частина 1 статті 1066 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно вимог закону Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами; Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку /частина друга та третя статті 1066 ЦК України/.

У даній справі позивач підстави для задоволення позову в частині вимог про отримання інформацію щодо розміру заборгованості з відповідним розрахунком, визначенням способу погашення такої заборгованості та отримання інформації про належні йому на рахунках Банку кошти пов`язував із тим, що Банк відмовляється повідомляти про належні позивачу кошти через, що він не може розпоряджатися цими коштами та Банк не забезпечив прав клієнта.

Відповідно до частини першої статті 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України.

Пунктом 2 частини першої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права, вирішальною для результатів розгляду є з`ясування обставин з приводу того, чи належним виконанням вимог законодавства є відмова Банку надавати інформацію на вимогу клієнта, і чи узгоджується із положеннями закону дії Банку, котрий посилався на можливість клієнта отримати інформацію про суму заборгованості та залишок коштів по рахунках з мобільного додатку Приват 24 або за телефоном клієнтської підтримки 3700.

Та суд першої інстанції не відреагував на аргументи позивача щодо достовірності та доказового значення наданих Банком замість запитуваної ОСОБА_1 інформації відповідей та відсутності можливості у клієнта з наданих відповідей почерпнути будь-яку інформацію про підстави та розмір заборгованості.

Та помилкові є висновки суду з приводу того, що такі відповіді Банку є неспростовними доказами належного виконання вимог закону.

Також не узгоджується із чинним законодавством висновок про те, що електронний мобільний платіжний засіб є єдиним джерелом отримання інформації для клієнта.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в заяві без встановлення відповідних фактів щодо фактичної можливості клієнта отримати інформацію про належні йому в банку рахунки, наявні на них кошти та щодо підстав і розміру заборгованості.

В судовому засіданні ствердження позивача про відсутність будь-якої можливості отримання необхідної йому інформації, з урахуванням обмеження його доступу до електронного мобільного додатку жодним чином не перевірено та не підтверджено, та за відсутності будь-яких доказів дана обставина є не доведеною і спростовується іншими письмовими доказами наданими заявником апеляційної скарги.

Отже з мотивів правового захисту прав споживача фінансової послуги, клієнта Банку суд апеляційної інстанції вважає що не має практичної доступної для позивача можливості виправити встановлені в даній справі порушення в інший спосіб ніж шляхом отримання інформації про розмір заборгованості з відповідним розрахунком, спосіб погашення такої заборгованості та інформації про належні позивачу на рахунках Банку кошти, яка містить банківську таємницю - за рішенням суду. Відповідач беззаперечно має можливість надати всю необхідну позивачу інформацію, про розмір заборгованості з відповідним розрахунком, спосіб погашення такої заборгованості і отримання довідки Банку про її відсутність також інформацію про належні позивачу на рахунках Банку кошти.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення відповідача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.

В результаті чого, судом першої інстанції не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини 1 першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов ОСОБА_1 , зобов`язавши Банк надати ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , інформацію: 1) про розмір заборгованості у ОСОБА_1 перед Банком, із зазначенням з чого така заборгованість складається (сума основного боргу, проценти, штраф, пеня); 2) розрахунок заборгованості; 3) зазначити спосіб погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Банком; 4) наявність грошових коштів належних ОСОБА_1 на рахунках Банку.

Перевіривши доводи заяви та матеріали справи щодо витрат позивача на правничу допомогу, колегія суддів керується статтею 133 ЦПК України яка до судових витрат відносить судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать також витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Вирішуючи спір в частині вимог про обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу суд керується положеннями статті 59 Конституції України в якій закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу та є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина 1 та 2 статті 15 ЦПК України надає учасникам справи право користуватися правничою допомогою; відповідно до змісту статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат. Позивач ОСОБА_1 реалізував своє право, скористався правничою допомогою та 04 грудня 2020 року уклав договір про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «Легарто», в особі адвоката Москаленко Єгора Андрійовича /а.с.48-50/.

Суд оцінив достовірність тверджень позивача на підставі опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи /стаття 141 ЦПК України/.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З конкретних обставин цієї справи вбачається, що враховуючи об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність, складність справи, виходячи з критерію реальності та розумності вартості адвокатських послуг, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу забезпечено справедливий баланс.

Частиною другою статті 141 ЦПК України врегульовано, що витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, з огляду на що, з Банку підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5000(п`ять тисяч),00грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2023року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надати ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , інформацію: 1) про розмір заборгованості у ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», із зазначенням з чого така заборгованість складається (суму основного боргу, проценти, штраф, пеню); 2) розрахунок заборгованості; 3) зазначити спосіб погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк»; 4) наявність грошових коштів належних ОСОБА_1 на рахунках Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000(п`ять тисяч),00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 травня 2023року.

Судді: