Провадження № 2/337/951/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.,

за участю секретаря Коваленко В.С.,

представника позивача Біліченко О.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023р. позивач ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Біліченко О.О., звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що він з 1989р. по 2022р. працював у шкідливих умовах на підприємстві Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі - ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», відповідач). 06.12.2022р. він звільнився з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, наразі не працює. Під час роботи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача він отримав ряд професійних захворювань: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-перифиричної ангіодистонії, з вестибулопатією; синдром полірадикулоневрапатії з вираженими статико-динамичними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А, ЛН першого-другого ступеня, що підтверджується медичним висновком лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини №229 від 21.02.2023р. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.03.2023р. (Форма П-4) визнано, що дата встановлення остаточного діагнозу за вказаним вище професійним захворюванням 21.02.2022р. Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача (30 років 08 місяців) в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», перелік яких наведено в п.18 Акту. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №159785 від 24.04.2023р. позивачу встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №125051 від 24.04.2023р., ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 60%. Вважає, що внаслідок професійного захворювання йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, що призводить до хвилювань, депресивного стану. Він не має змоги вести звичайне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. На даний час він визнаний інвалідом, ступень втрати його працездатності становить 60% і є значною, він є особою 52 років, тривалий час працював за робітничим професійним напрямком, інших спеціальностей не має, працювати за фахом за станом здоров`я фізично ніколи не зможе, через що у позивача змінився стан та якість життя, що завдає йому постійних моральних страждань. Окрім цього позивач має на утриманні неповнолітню дитину. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн. та судові витрати на правову допомогу в зв`язку з розглядом справи.

Ухвалою суду від 09.05.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено судове засідання з викликом сторін.

07.06.2023р. до суду від представника відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - Рабко Т.О. надійшли письмові пояснення у справі, які фактично є відзивом на позовну заяву, в яких вона виклала заперечення проти позову та зазначила, що під час роботи на підприємстві відповідача позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці, обов`язкові медичні огляди проходив. Праця, яку він виконував, відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. По результатам періодичних медичних оглядів позивача було визнано придатним для роботи за професією, він був допущений до подальшої роботи. Про свій дійсний стан здоров`я знає лише особа та лікар, що здійснює лікування даної особи. Дана інформація є лікарською таємницею, відповідач має можливість отримати інформацію про стан здоров`я працівника лише за наслідками періодичних медичних оглядів працівника. Після проходження періодичних медичних оглядів позивач не заперечував їх результати та не повідомляв роботодавця про невідповідність результатів огляду дійсному стану його здоров`я. Позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я та приховуючи дану інформацію від роботодавця та медичної комісії, свідомо погіршував стан свого здоров`я. Як би позивач своєчасно повідомив роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, то було б можливо уникнути втрати позивачем працездатності. Отже, стан здоров`я позивача обумовлений власними діями позивача. Крім того, позивачем про наявність моральних страждань зазначено лише загальними фразами та взагалі не зазначено, які саме дії/бездіяльність відповідача призвели до моральних страждань позивача та не визначено причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. Жодних доказів отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю відповідача, позивач не надав. Також позивач не надав доказів постійного знаходження на обліку в ЛПЗ та значних витрат на лікування. Відсутні висновки психолога щодо наявності моральних страждань. Висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підстави для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. В матеріалах справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Крім того, позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, яка є робочою. Також зазначає, що сума позовних вимог є значно завищеною. Крім того, відповідно до податкового законодавства суми які сплачуються особі на відшкодування моральної шкоди є об`єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб, тому в рішенні суду слід вказати, що функцію податкового агенту відповідач виконує шляхом утримання і перерахування податків і зборів із суми доходу позивача у вигляді відшкодування моральної шкоди та за рахунок фізичної особи, якій виплачується такий дохід. Просить у задоволенні позову відмовити.

07.06.2023р. до суду від представника позивача - адвоката Біліченко О.О. надійшла відповідь на відзив представника ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», в якій він зазначив, що подані представником відповідача письмові пояснення по справі за своїм змістом фактично є відзивом на позов. Доводи, які викладені у письмових поясненнях, є безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що порушенням умов праці на підприємстві відповідача є перевищення норм ГДК шкідливих факторів, зокрема, зафіксованих на робочому місці позивача, що і вплинуло на виникнення професійного захворювання. Цей факт встановлено та підтверджується доданими до позову документами. Отже, наявність чи відсутність можливих скарг позивача з цього приводу не має жодного правового значення. Саме перевищення норм ГДК шкідливих факторів на робочому місці позивача та можливі наслідки їх впливу на здоров`я до відома позивача не доводилися. Те, що позивач, працюючи у відповідача, жодних скарг не заявляв та проходив періодичні медичні огляди, не впливає на чинність та вагомість висновків, встановлених Медичним висновком ЛЕК та Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (Форма П-4). Щодо суджень представника відповідача про те, що висновком медичних органів як підстави для відшкодування моральної шкоди може бути лише висновок лікаря-психіатра зазначає, що факт наявності моральних страждань позивача внаслідок отримання ушкодження здоров`я позивача підтверджено наявними в матеріалах справи медичними документами. Те, що фізичне захворювання людини змінює її душевний стан та призводить до моральних страждань є загальновідомою обставиною та не потребує доведення. У випадку отримання працівником професійних захворювань, трудового каліцтва - наявність моральної шкоди у працівника презюмується. При оцінці розміру моральної шкоди просить прийняти також до уваги актуальну обставину пандемію у світі небезпечної хвороби COVID-19, зараження якою людини із супутнім захворюванням легенів, яким хворіє позивач, несе безпосередній ризик саме для життя, що є загальновідомою обставиною. Усвідомлення цього завдає позивачу дуже глибоких душевних страждань. Заявлена ціна позову 60000,00 грн. співвідноситься із ступенем втрати позивачем професійної працездатності, отримання внаслідок цього 3-ої групи інвалідності. Доводи відповідача про необхідність утримання податку зазначає, що в силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених вимог, тому такі доводи не відповідають закону. Також вказує, що в своїх запереченнях представник відповідача не наводить жодного належного, допустимого та обґрунтованого доказу щодо не співмірності витрат позивача на правову допомогу. Просить позов задовольнити, а також стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу.

Представник позивача адвокат Біліченко О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та у відзиві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Рабко Т.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, заперечила проти їх задоволення з підстав, які були викладені у письмових поясненнях.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував з відповідачем в трудових правовідносинах, а саме у періоди з 09.06.1989р. по 11.10.1989р., з 01.08.1992р. по 01.07.1998р. працював на посаді терміста 4 розряду у цеху холодної прокатки №3, з 01.07.1998р. по 06.12.2022р. на посаді бункерувальника 3 розряду у агломераційному цеху. 06.12.2022р. ОСОБА_2 звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України. З 07.12.2022р. по теперішній час позивач не працює.

Відповідно до Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання, затвердженої начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 23.01.2023р., ОСОБА_2 має загальний стаж роботи 33 роки 03 місяці 06 днів, на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» 30 років 08 місяців 13 днів, у агломераційному цеху на посаді бункерувальника 3 розряду 24 роки 05 місяців 07 днів. Робота на посаді бункерувальника 3 розряду агломераційного цеху ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» пов`язана з шкідливим факторами. Умови та характер праці відносяться до 3.3 класу згідно з «Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу від 08.04.2014р. №248.

Згідно з Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) №229 від 21.02.2023р., на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії №229 від 21.02.2023р., ОСОБА_2 встановлені хронічні професійні захворювання за діагнозами: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-перифиричної ангіодистонії, з вестибулопатією; синдром полірадикулоневрапатії з вираженими статико-динамичними порушеннями на шийному та поперековому рівнях,стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А, ЛН першого-другого ступеня.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22.03.2023р. (Форма П-4), професійне захворювання у ОСОБА_2 виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗМК» Запоріжсталь» (30 років 08 міс.) та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження періодичних медичних оглядів (п.17), причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) - наявність на робочому місці бункерувальника агломераційного цеху ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів: вібрації загальної 92,3-93,9 дБ при ГДБ -92 дБ; запиленості повітря робочої зони: залізний агломерат у пилу переважно фібро генної дії 65,43-234,9 мг/м. куб. при ГДК 4,0 мг/м.куб. (п.18).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №159785 від 24.04.2023р., позивачу ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням безстроково, протипоказана важка фізична праця, статико-динамічні навантаження, рекомендовано «Д» нагляд профпатолога, невролога, пульманолога, сімейного лікаря, стаціонарне лікування.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №125051 від 24.04.2023р., ступінь втрати професійної працездатності позивача ОСОБА_2 , який має третю групу інвалідності безстроково, становить 60 %, потреба у медичній та соціальній допомозі: амбулаторне та стаціонарне лікування у профпатолога, пульманолога, невролога, сімейного лікаря, санаторно-курортне лікування.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того встановлено, що ОСОБА_2 03.02.2012р., 16.01.2013р., 23.05.2014р., 30.01.2015р., 15.01.2016р., 18.01.2017р., 23.01.2018р., 16.01.2019р., 24.01.2020р., 12.02.2021р., 27.01.2022р., проходив періодичні медогляди за результатами яких визнавався придатним для роботи за професією.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.43 Конституції України, ст.2 КЗпП України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно зі ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно з ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч.8 ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004р. № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З`ясувавши усі обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_2 під час перебування з відповідачем в трудових правовідносинах, під час тривалого виконання роботи бункерувальника 3-го розряду агломераційного цеху у ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», через перевищення впливу шкідливих виробничих факторів, отримав ряд професійних захворювань, в результаті чого йому 24.04.2023р. встановлена третя група інвалідності безстроково зі втратою професійної працездатності 60%.

Також суд вважає встановленим та доведеним спричинення позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь».

Відповідачем ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» факт встановлення професійних захворювань позивачу ОСОБА_2 внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на його підприємстві не спростовано. Медичний висновок щодо встановлення професійних захворювань позивачу та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підприємством не оскаржувався та недійсним не визнавався.

Твердження представника відповідача про те, що позивач добровільно погодився на шкідливі умови праці та під час роботи на підприємстві на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, фактично приховував погіршення стану свого здоров`я, чим сприяв настанню більш тяжких наслідків, суд відхиляє через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідача обов`язку виконувати вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання.

Водночас суд враховує, що причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу.

При ухвалення рішення у даній справі суд також враховує, що визнання позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів не виключає наявність у нього хронічних професійних захворювань і відповідно відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я.

Як встановлено судом, позивач під час роботи на підприємстві відповідача, проходив лікування з приводу виявлених у нього захворювань. Вказані обставини підтверджуються даними, які містяться у Медичному висновку ЛЕК №229 від 21.02.2023р., в якому, зокрема вказано, що згідно наданої медичної документації позивач з 2010р. проходив лікування з діагнозами: з 24.12.2010р. по 10.01.2011р вертеброгенна люмбалгія, больовий та м`язково-тонічний синдром, з 16.07.2013р. по 21.07.2013р. вертеброгенна церківалгія, больовий та м`язково-тонічний синдром, з 19.06.2014р. по 25.06.2014р. - вертеброгенна торакоблюмбалгія, больовий та м`язково-тонічний синдром, з 29.07.2016р. по 09.08.2016р. - вертеброгенна білатеральна люмбалгія, больовий та м`язково-тонічний синдром, з 17.11.2022р. по 25.11.2022р. радикулопатія шийна та попереково-крижова, протрузії дисків С3-С4, С5-С6, С6-С7, дегенеративний стеноз хребтового каналу С4-С7. Вертеброгення білатеральна радикулопатія на рівні С5-С7, кила диску L4-L5, білатеральна люмбоішалгія ремітуючий перебіг, хр.міофасцильний синдром, виражений больовий синдром, статико-динамічні порушення. Вегето-сенсорна полінейропатія в/н кінцівок. ХОЗЛ ІІст. гр.В, загострення середнього ступеня важкості Лі 1ст. Наслідки перенесеного ішемічного інсульту в правих відділах мосту головного мозку у руслі ВБС (26.07.2022р.), лівобічний пірамідальний синдром. ГХ ІІІст. АГ3, ВКВР СН 1 ст. Церебральний атеросклероз.

Те, що в подальшому захворювання позивача визнані професійними, було встановлено за висновком спеціалізованого медичного закладу у лютому 2023р., після звільнення позивача з підприємства відповідача. Інвалідом третьої групи із встановленням 60% стійкої втрати працездатності позивач визнаний 24.04.2023р. Саме з цього моменту у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, викладені в п.4.1 рішення від 27.01.2004р. справа №1-рп/2004, та вважає, що вже сам по собі факт ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків і встановлення стійкої втрати працездатності, незалежно від його ступеня, свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Обставини справи свідчать про те, що позивач ОСОБА_2 має ряд хронічних захворювань, через що відчуває фізичний біль, обмеженість рухів, потребує постійного медикаментозного та іншого лікування, не може виконувати тяжкий фізичний труд, визнаний інвалідом, у зв`язку з чим не може повноцінно утримувати себе та свою сім`ю. Вищевказане однозначно викликає у позивача відповідні фізичні та душевні страждання і вимагає від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи представника відповідача про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вони об`єктивно спростовуються встановленими вище обставинами.

Доводи представника відповідача про відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, ступінь вини власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу, а достатньо того факту, що шкідливі умови праці були наявними у виробничій діяльності позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди, відповідно до ст.23 ЦК України, суд враховує характер порушення прав позивача, ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, зокрема, бере до уваги характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він, будучи до цього працездатним чоловіком у віці 52 років визнаний інвалідом третьої групи з втратою 60% професійної працездатності, йому протипоказана важка фізична праця та статико-динамічні навантаження, тобто він втратив можливість працювати за обраною професією та мати джерело доходу у вигляді заробітної плати, він періодично вимушений проходити лікування в лікарняних установах, потребує медикаментозного лікування, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди.

Тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн.

Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу.

На підставі викладеного, позов ОСОБА_2 слід задовольнити повністю.

При цьому судом відхиляються доводи представника відповідача про необхідність у випадку стягнення моральної шкоди визначити її з урахуванням податків та зборів із суми доходу позивача та за його рахунок.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що розгляд справи здійснюється в межах заявлених вимог. ОСОБА_2 у позовній заяві вимоги про стягнення моральної шкоди заявляв як одноразову грошову суму без урахування податків й інших обов`язкових платежів.

Питання оподаткування доходу позивача є вже питанням виконання рішення суду у цій справі, а не питанням, яке суд має вирішувати при ухваленні рішення у цій справі.

Крім того, питання оподаткування доходів регулюються нормами Податкового кодексу України, відповідно до якого утримання і перерахування податку із суми відповідного доходу здійснюється податковим агентом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд враховує, що до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім, зокрема сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав.

Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21.

Отже, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для зазначення у рішенні суду про стягнення суми моральної шкоди з урахуванням утримання податку і зборів із суми доходу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.43 Конституції України, ст.2, 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.23 ЦК України, Законом України «Про охорону праці», ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.72) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, в розмірі 60 000,00 грн. (шістдесят тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (, місцезнаходження: м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.72) на користь держави (Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Отримувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код ЕДРПОУ отримувача: 37993783; Номер рахунку отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в сумі 1073,60 грн. (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 червня 2023 року.

Суддя М.В. Сидорова