Справа № 503/311/22
Провадження № 2/503/31/23
26 січня 2023 року м. Кодима
Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Калашнікової Т.О.,
при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
Орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_1 . На підставі рішення Кодимського районного суду від 03.09.2020 року у відповідача було відібрано дитину без позбавлення батьківських прав. Однак, на даний час батько не спілкується з донькою, не приймає участі у її вихованні та не цікавиться її життям. З лютого 2019 року по серпень 2020 року сім`я перебувала під соціальним супроводом працівника центру соціальних служб Кодимської міської ради Подільського району Одеської області. В подальшому, через те, що ОСОБА_2 не виконав рекомендації та поставлені органом опіки та піклування завдання щодо підвищення виховного потенціалу та формування у батька навичок відповідального батьківства, налагодження сімейних контактів між членами родини, відновлення соціальних зв`язків, подолання алкогольної залежності, мінімізації складних життєвих обставин, виконавчим комітетом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області №219 від 27.10.2021 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відношенні малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, за час відібрання малолітньої дитини у батька без позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 на шлях виправлення не став, не створив належних умов для виховання, розвитку, утримання дитини, офіційно на роботу не влаштувався, життям дитини не цікавився і не приймав участь в вихованні, жодного разу не звертався до служби у справах дітей міської ради щодо надання дозволу на побачення та спілкування з дитиною. На даний час малолітня ОСОБА_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 . За таких обставин, орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення нею повноліття.
В судове засідання представник Органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області не з`явився та надав суду заяву, в якій він позовні вимоги підтримав, просив розглядати цивільну справу у його відсутність та проти заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Ця обставина підтверджується відповідною поштовою кореспонденцією. Крім того, виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім 'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.
Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що відповідно до відомостей, вказаних у повторному свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 03 грудня 2019 року, виданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зазначено що ОСОБА_2 являється батьком малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 03.09.2020 року від відповідача ОСОБА_2 відібрано його малолітню дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення його батьківських прав щодо дитини. На підставі ч.4 ст.82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

На даний час малолітня ОСОБА_1 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 .

Органом опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 12 вищевказаного Закону передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини, зміст рішення спеціальних органів, поведінку відповідача при здійсненні виховання дитини, який ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, суд вважає, що у цій справі доведено винну поведінку ОСОБА_2 , що виражається у свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, а саме незабезпечення необхідного харчування для дитини та умов проживання, виховання та відсутність спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення.

Вирішуючи питання стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України).

Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь матері ОСОБА_3 , з якою проживає дитина, аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП невідомий, місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП, НОМЕР_2 , місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 1984 (однієї тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів звернути до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Судове рішення складено 26 січня 2023 року.

Суддя Т.О. Калашнікова