Справа № 344/4216/23
Провадження № 22-ц/4808/747/23
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Голуб Григорій Степанович на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2023 року, в складі судді Бородовського С.О., у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з заявою про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя.

Свої вимоги мотивували тим, що 17 лютого 2010 року між ними зареєстровано шлюб, від якого мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявники, зазначили що спільне подружнє життя не склалося, зникли почуття один до одного, подальше спільне життя сторін як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, тому вирішили спільно подати заяву про розірвання шлюбу.

Між заявниками досягнуто згоди стосовно місця проживання та участі у вихованні спільних дітей, що підтверджується нотаріально посвідченим договором про визначення місця проживання дітей та участь батьків у їх вихованні. Просили шлюб розірвати та залишити спільних малолітніх дітей на постійне проживання з батьком ОСОБА_2 у відповідності до укладеного договору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2023 року заяву задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.02.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 166. В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Голуб Г.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду з метою збереження шлюбу та сім`ї.

Зазначив, що під час розгляду справи та на час винесення оскаржуваного рішення по справі заявники хоч і сперечалися, проте дійшли спільної думки про те, що шлюб повинен бути розірваний, оскільки ті непорозуміння, які існували, шкодять найперше дітям.

Однак, родичі обох заявників намагалися усіма спільним зусиллями налагодити відносини подружжя, оскільки у них є маленькі діти. В результаті заявники відновили спільне проживання, ними ведеться спільне господарство, спільно виховують дітей та намагаються відновити ті сталі сімейні відносини, які були між ними від початку укладення шлюбу.

Беручи до уваги той факт, що рішення суду ще не набрало законної сили, а терміни оскарження рішення ще не вийшли, заявники бажають зберегти шлюб та свою сім`ю, просили рішення суду скасувати.

Представник апелянтів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Голуб Г.С. у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявників, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення заяви про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені заявниками підстави розірвання шлюбу знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Суд першої інстанції встановив що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, з`ясував наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 17.02.2010 року про що було складено відповідний актовий запис № 166 Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, що підтверджується наданим заявниками свідоцтвом про шлюб.

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , та свідоцтва серії НОМЕР_2 виданого на ім`я ОСОБА_4 , батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Як на підставу заяви, сторони посилались на те, що спільне життя між ними не склалось. Зазначали, що вони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, на даний момент фактично проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Заявники досягли згоди щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей та уклали договір про визначення проживання, участь у вихованні дітей, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дуб`як І.М. 11 лютого 2023 року (а.с.11). У зв`язку з чим, посилаючись на ст. 109 Сімейного кодексу України просили задовольнити заяву про розірвання шлюбу.

Так, відповідно до ст. 51Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 СК України.

За змістом ч. 3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків.

Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Матеріали справи свідчать про те, що у березні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу.

У заяві заявники зазначили, що шлюбні відносини фактично припинені, спільне життя між сторонами не склалось через протилежні погляди на життя, внаслідок чого у них виникли непорозуміння. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе.

Враховуючи дійсну волю заявників на розірвання шлюбу, яку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виразили у заяві про розірвання шлюбу між подружжям за спільною заявою подружжя від 10 березня 2023 року та заяви про визначення проживання і участь у вихованні дітей від 11 лютого 2023 року, посвідченій приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дуб`як І.М. № 105, відсутність порушень при цьому їх особистих прав, а також прав їх дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.109 СК України.

В апеляційній скарзі сторони не заперечували факт подання заяви про розірвання шлюбу між подружжям від 10 березня 2023 року та укладення договору про визначення проживання і участь у вихованні дітей від 11 лютого 2023 року, при цьому зазначали, що на час подання апеляційної скарги змінились обставини і вони бажають зберегти сім`ю.

Разом з тим такі доводи апелянтів суперечать вимогам закону. А саме відповідно до ч.4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Протягом визначеного законом строку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такої заяви не подавали.

Зміна обставин після ухвалення судового рішення не є підставою для його скасування.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Підстав для його зміни або скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Голуб Григорій Степанович, залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2023 року- без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин