Справа №569/3490/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника Рівненської міської ради Парчук Н.І.,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради та ОСОБА_3 про скасування рішення щодо державної реєстрації права власності та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненської міської ради та ОСОБА_3 , в якому просив скасувати рішення державного реєстратора Демчук І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33933515 від 20 лютого 2017 року на 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку двохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовну заяву мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . Після її смерті лишилося спадкове майно 1/4 частка двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Крім померлої, вказана квартира перебувала у спільній частковій власності по 1/4 частки у нього, його сина ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Померла ОСОБА_5 заповіту не залишила.

20 лютого 2017 року Першою Рівненською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/2 частку 1/4 частки (1/8) спірної квартири. 27 жовтня 2016 року він також звернувся до Першої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщин по закону і видачу свідоцтва про право на спадщину.

Також, після смерті матері він звернувся до суду з позовом про визнання шлюбу та свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними. За результатами розгляду його позову у цивільні справі №569/258/18 постановою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року шлюб, укладений 04 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , визнано недійсним з моменту його державної реєстрації. Рішення про визнання недійсним шлюбу апеляційний суд мотивував тим, що попередній шлюб, укладений 25 липня 1965 року між батьками позивача - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ( ОСОБА_1 після першого шлюбу) не було розірвано. Крім того, апеляційним судом визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 , як чоловіку померлої ОСОБА_5 , на 1/2 частку 1/4 частки (1/8) спірної квартири.

Згодом, ОСОБА_3 звернувся до нього з позовом про визнання права на спадкування частки у майні, яке було набуте за час шлюбу, визнаного судом недійсним. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 1022 року в задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Станом на сьогодні питання щодо реєстрації за спадкоємцем на праві власності 1/4 частки спірної квартири, яка є спадковим майном після смерті ОСОБА_5 , не вирішено. Він звернувся до державного нотаріуса Першої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області Костюкової О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/4 частку спірної квартири, проте постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки постановою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 20 лютого 2017 року ОСОБА_3 на 1/2 частку 1/4 частки спірної квартири визнано недійсним, проте право власності на 1/4 частки, так і ні за ким не визнано. Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, так як не подано відомості (інформацію) необхідну для вчинення нотаріальної дії.

03 січня 2023 року він із заявою про припинення права власності на 1/8 частки спірної квартири за ОСОБА_3 звернувся до державного реєстратора Желязкової М., однак йому було відмовлено з аналогічних підстав.

Відтак, оскільки Рівненський апеляційний суд у своїй постанові від 22 квітня 2021 року по справі №569/258/18 скасовуючи свідоцтво про право на спадщину за законом, не скасував рішення про державну реєстрацію права власності та не визнав право власності на дане майно за іншою особою, ефективним відновленням його порушених прав є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію 1/8 частки спірної квартири за ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на це майно в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5

09 червня 2023 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги незаконні, необґрунтовані та безпідставні.

Вказує, що починаючи із 1977 року він почав проживати із матір`ю позивача - ОСОБА_9 однією сім`єю, як подружжя. 04 жовтня 2006 року він з нею офіційно уклав шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті лишилося спадкове майно - 1/4 частки двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Крім померлої, вказана квартира перебувала у його спільній частковій власності, позивача та його сина ОСОБА_6 , у кожного по 1/4 частки. Померла ОСОБА_5 заповіту не залишила. 20 лютого 2017 року Першою Рівненською державною нотаріальною конторою йому, як чоловіку померлої, видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/2 частку 1/4 частки спірної квартири. 27 жовтня 2016 року позивач також звернувся до Першої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини по закону і видачу свідоцтва про право на спадщину.

За результатами розгляду позову ОСОБА_1 у цивільній справі №569/258/18 постановою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року шлюб, укладений 04 жовтня 2006 року між ним та ОСОБА_5 , визнано недійсним з моменту його державної реєстрації. Також апеляційним судом визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане йому, як чоловіку померлої ОСОБА_5 , на 1/2 частку 1/4 частки спірної квартири. Наразі на цю частку у спадщині претендує позивач, який не має права прийняти вказану спадщину.

Звертає увагу суду, що на даний час, крім цієї справи, у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області із 21 листопада 2016 року перебуває цивільна справа №569/15140/16-ц за позовом ОСОБА_1 до нього про усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні житловим приміщенням, а саме двохкімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час ця квартира перебуває у спільній частковій власності його (1/4 частки внаслідок приватизації від 02 січня 2008 року та 1/8 частки внаслідок спадкування після смерті ОСОБА_5 ), позивача (1/4 частки внаслідок приватизації від 02 січня 2008 року та 1/8 частки внаслідок спадкування після смерті ОСОБА_5 ) та сина позивача ОСОБА_6 (1/4 частки внаслідок приватизації від 02 січня 2008 року).

За час спільного проживання у двохкімнатній квартирі між її співвласниками встановлено наступний порядок користування приміщеннями. Житловою кімнатою площею 14 кв.м. і прилеглим до нею балконом користувалася сім`я ОСОБА_3 , а житловою кімнатою площею 12,2 кв.м. - сім`я ОСОБА_1 . Ці кімнати в квартирі ізольовані. Кухня, коридор, ванна кімната і туалет квартири перебувають у спільному користуванні обох сімей. У справі №569/15140/16-ц ОСОБА_1 пред`являє позовну вимогу про доступ його та членів його сім`ї до житлової кімнати житловою площею 14 кв.м, якою на даний час користується він.

Пред`являючи цей позов про визнання права власності на 1/8 частки спірної квартири, ОСОБА_1 намагається порушити його конституційне право на приватне життя.

При цьому, просить врахувати, що він є особою похилого віку та інвалідом II групи загального захворювання, а спірна кімната - це єдине його житло. У нього наявні тяжкі хронічні хвороби, які перешкоджають проживати в одній кімнаті з членами іншої, чужої для нього сім`ї позивача ОСОБА_1 .

Крім того, 17 квітня 2023 року у спірній квартирі ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_10 вчинили сварку, під час якої нанесли йому тілесні ушкодження. З даного приводу він викликав патрульну поліцію, працівники якої видали терміновий заборонний припис кривднику ОСОБА_11 . Стосовно нанесення тілесних ушкоджень ним також подано заяву про притягнення ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності. На даний час відповіді про результати вирішення цієї заяви з поліції не надійшло. Таким чином, цим позовом ОСОБА_1 зловживає своїм правом та порушує його право на спокійне та безпечне приватне життя.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з підстав у ньому наведених та просили задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві.

Представник Рівненської міської ради Парчук Н.І. просила відмовити в задоволенні позову, оскільки на момент державної реєстрації свідоцтво про право на спадщину було дійсне, а тому ніяких порушень державним реєстратором допущено не було.

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 08 серпня 2016 року, актовий запис №1345.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 2007 року, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 січня 2008 року №17263918 квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 1/4, та членам її сім`ї: ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_6 - по 1/4 частки кожному. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

20 лютого 2017 року державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Матчук І.В. ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 та належала померлій ОСОБА_5 . В постанові також вказано, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її чоловік ОСОБА_3 (1/2 частка) та її син ОСОБА_1 (1/2 частка).

20 лютого 2017 року державним реєстратором Першої рівненської державної нотаріальної контори Демчук І.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33933515 від 20 лютого 2017 року, про державну реєстрацію права власності на 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , що слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 лютого 2023 року №322820787.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року у справі №569/258/18, яка набрала законної сили 22 квітня 2021 року, визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , зареєстрований Русивельською сільською радою Гощанського району Рівненської області 04 жовтня 2006 року за актовим записом в Книзі реєстрації шлюбів за № 9 з моменту його державної реєстрації. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 20 лютого 2017 року ОСОБА_3 на 1/2 частку 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2022 року в справі №569/17240/21, яке набрало законної сили 12 липня 2022 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права на спадкування частки у майні, яке було набуте за час шлюбу, визнаного судом недійсним відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Першої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області Костюкової О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно його матері ОСОБА_5 , а саме на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , однак постановою від 14 грудня 2022 року №1475/02-31 державний нотаріус Першої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області Костюкова О.О. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки в рішенні Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року у справі №569/258/18, відповідно до якого визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою рівненською державною нотаріальною конторою 20 лютого 2017 року на 1/8 частку спірної квартири, та в рішеннях інших судів, відсутні ухвалення щодо припинення речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, а саме щодо номеру запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 19093817 за суб`єктом прав ОСОБА_3 . Відтак, не подано відомості (інформацію) необхідну для вчинення нотаріальної дії, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

30 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Желязкової М. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації припинення права власності на 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 , однак рішенням від 03 січня 2023 року №66012288 державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_13 відмовила у державній реєстрації припинення права власності на 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_3 .

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Як зазначав Верховний Суд у справі № 405/1820/17, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 належала на праві спільної часткової власності 1/4 частка квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на вказане майно. З метою прийняття спадщини її син ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса. 20 лютого 2017 року державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Матчук І.В. ОСОБА_3 видано Свідоцтво на право на спадкування за законом на 1/2 частку 1/4 частки спірної квартири, а 20 лютого 2017 року державним реєстратором Першої рівненської державної нотаріальної контори Демчук І.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33933515 від 20 лютого 2017 року, про державну реєстрацію права власності на 1/8 частки спірної квартири за відповідачем. Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року у справі №569/258/18, яка набрала законної сили 22 квітня 2021 року, визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , зареєстрований Русивельською сільською радою Гощанського району Рівненської області 04 жовтня 2006 року за актовим записом в Книзі реєстрації шлюбів за № 9 з моменту його державної реєстрації та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 20 лютого 2017 року ОСОБА_3 на 1/2 частку 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 . Відтак, до позивача в порядку спадкування за законом після його матері ОСОБА_5 перейшло право власності на 1/4 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас, рішення державного реєстратора Демчук І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33933515 від 20 лютого 2017 року на 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 не скасовано, що унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 за життя, що підтверджується постановою державного нотаріуса Першої рівненської державної нотаріальної контори Костюкової О.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 грудня 2022 року №1475/02-31.

Стаття 182 ЦК України встановлює державну реєстрацію прав на нерухомість, в якій зазначається про те, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 (далі Закон № 1952) викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону № 1952 (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Приймаючи до уваги той факт, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33933515 від 20 лютого 2017 року прийняте саме на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 20 лютого 2017 року ОСОБА_3 , яке визнано недійсним постановою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року в справі №569/258/18, яка набрала законної сили 22 квітня 2021 року, суд вважає за необхідне скасувати рішення державного реєстратора Демчук І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33933515 від 20 лютого 2017 року на 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 і враховуючи, що позивач набув у порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_5 право власності на 1/4 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , однак вказане право не визнається, суд доходить висновку про наявність законних підстав для визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 .

Окрім того, суд зазначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Отже, належним відповідачем за позовом має бути саме ОСОБА_3 , як особа право якої зареєстровано і який не визнає право ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, а не Рівненська міська рада.

За наведених вище мотивів, у задоволенні позову до Рівненської міської ради слід відмовити, у зв`язку із пред`явленням позовних вимог до неналежного відповідача.

Доводи відповідача про те, що пред`являючи цей позов про визнання права власності на 1/8 частки спірної квартири ОСОБА_1 намагається порушити його конституційне право на приватне життя, в тому числі і право користування на більшу кімнату у вказаній квартирі, на увагу не заслуговують, оскільки при розгляді даного позову суд не вирішує питання щодо права користування сторонами спірної квартирою, в тому числі і конкретною кімнатою.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, як вбачається із наявної в матеріалах справи копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №494062 та копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи довічно.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 звільнений за законом від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з наведеним, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в загальній сумі 4 866 грн. 70 коп., сплачені при поданні позовної заяви згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №11754474 від 27 лютого 2023 року, підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Рівненської міської ради та ОСОБА_3 про скасування рішення щодо державної реєстрації права власності та визнання права власності задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора Демчук Ірини В`ячеславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33933515 від 20 лютого 2017 року на 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ОСОБА_1 .

В задоволенні позовних вимог до Рівненської міської ради відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 866 (чотири тисячі вісімсот шістдесят шість) гривень 70 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - Рівненська міська рада, місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 12А, м. Рівне, .

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 16 червня 2023 року.

Суддя О.О. Першко