РІШЕННЯ

іменем України

13 червня 2023 рокуСправа №451/571/23
Провадження № 2/451/195/23

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.

розглянув у підготовчому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/571/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та визнання права власності,

у с т а н о в и в:

4 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та визнання права власності.

У позовній заяві зазначає, що його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одружилися ІНФОРМАЦІЯ_1 і мали одну дитину - ОСОБА_1 . Мама тата ОСОБА_2 та його баба - ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На випадок смерті ОСОБА_5 14 червня 1984 року склала заповідальне розпорядження, яке посвідчене секретарем виконавчого комітету Лопатинської селищної ради народних депутатів Радехівського району Львівської області, відповідно до якого, усі свої майнові та немайнові права заповіла своєму внуку - ОСОБА_1 . На день своєї смерті, ОСОБА_5 проживала і була зареєстрована на АДРЕСА_1 , із померлою були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 та інші члени його сім`ї. У склад спадкової маси після смерті ОСОБА_5 , окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,3235 га, що розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району та зазначені у Державному акті на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 030374, що виданий 17 липня 2000 року, тобто після смерті ОСОБА_5 . Наголошує, що він шляхом прийняття на відповідальне зберігання належних померлій ОСОБА_5 оригіналів правовстановлюючих документів, проживанням з померлою та здійсненням опіки над спадковим майном, фактично прийняв спадкову масу, належну бабі, що кореспондує вимогам ст. 549 ЦК УРСР. Хоч позивач і вступив в оперативне управління спадковим майном ОСОБА_5 проте із-за відсутності належних правовстановлюючих документів (Державний акт № 030374 виданий після смерті спадкодавця), спадкових прав у встановленому законом порядку не оформив. Інші ж члени родини, зокрема, його тато (син померлої) не заперечує щодо спадкування позивачем майнових прав, належних ОСОБА_5 . Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у письмовій формі йому було повідомлено, що не може бути видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, з підстав відсутності належних правовстановлюючих документів, оскільки, Державний акт, серії І-ЛВ № 030374, був виданий після смерті ОСОБА_5 . Отож, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на земельні ділянки загальною площею 2,3235 га, що складаються з двох земельних ділянок площами 0,5534 га, 1,7701 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області, які належали ОСОБА_5 , на праві приватної власності відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 030374, виданого 17 липня 2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3-7).

4 травня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.28).

Ухвалою судді від 25 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.1-2).

У підготовче судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій позов підтримує повністю та просить задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі позивача (а.с. 35).

Відповідач надіслав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, просить розгляд справи проводити за його відсутності та прийняти рішення про задоволення вимог позивача (а.с.34).

Із урахуванням наведеного, на підставі ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проведено за відсутності учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 206-207 ЦПК України.

За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов потрібно задовільнити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд установив, що батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одружилися 27.01.1957 (копія Свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_3 від 27.01.1957, а.с.13).

Із копії Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 від 26.01.1959, видно, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.10).

Мати ОСОБА_2 та баба позивача - ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_5 від 08.05.2019, виданим 8 травня 2019 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.15).

На випадок смерті, ОСОБА_5 14 червня 1984 року склала заповідальне розпорядження, яке посвідчене секретарем виконавчого комітету Лопатинської селищної ради народних депутатів Радехівського району Львівської області, відповідно до якого, усі свої майнові та немайнові права заповіла своєму внуку - ОСОБА_1 (копія Заповіту, посвідченого 14 червня 1984 року секретарем виконкому Лопатинської селищної Ради народних депутатів Радехівського району Львівської області Пилипенко Марією Іванівною, а.с.16).

На день своєї смерті, ОСОБА_5 проживала і була зареєстрована на АДРЕСА_1 , із померлою були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 (позивач у справі) та інші члени його сім`ї, від імені померлої виконкомом Лопатинської селищної ради було посвідчено заповіт 14.06.1984. Вказане підтверджується Довідками Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області № 757 та №758 від 13.05.2019 (а.с.17).

У склад спадкової маси після смерті ОСОБА_5 , окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,3235 га, що розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району та зазначені у Державному акті на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 030374 від 17 липня 2000 року (а.с.18, 20-24).

Позивач шляхом прийняття на відповідальне зберігання належних померлій ОСОБА_5 оригіналів правовстановлюючих документів, проживанням із померлою та здійсненням опіки над спадковим майном, фактично прийняв спадкову масу, належну бабі.

Батько позивача і син померлої ОСОБА_2 не заперечує щодо спадкування позивачем майнових прав, належних ОСОБА_5 , оскільки визнав позов.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у письмовій формі йому було повідомлено, що не може бути видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, з підстав відсутності належних правовстановлюючих документів, оскільки Державний акт, серії І-ЛВ № 030374, був виданий після смерті ОСОБА_5 (а.с.26).

Із витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70232788 від 05.10.2022, видно, що після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не відкривалася (а.с.25).

Інших осіб, які б претендували на майно, ні за законом ні за заповітом немає.

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому, відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

На підставі ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Оскільки, у цьому випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що Державний акт, серії НОМЕР_6 виданий 17 липня 2000 року, тобто після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Із ст. 81, 131 Земельного кодексу України видно, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичних фактів та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такі, що необхідно задовольнити.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 200, 206, 211, 229, 247, 258-259, 263-265, 315, 354 ЦПК України, ст. 328, 1218, п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 524, 525, 526, 529, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.81, 131 ЗК України, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на земельні ділянки загальною площею 2,3235 га, що складається з двох земельних ділянок площами 0,5534 га та 1,7701 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області, які належали ОСОБА_5 на праві приватної власності відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 030374, виданого 17 липня 2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони та інші учасники у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 13 червня 2023 року.