Дата документу 12.06.2023 Справа № 322/966/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/966/22 Головуючий у 1-й інстанції: Гасанбеков С.С.
Провадження №22-ц/807/1255/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
Провадження №22-ц/807/1255/23-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Савко Віталія Вікторовича, на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 березня 2023 року та додаткове рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на доньку, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на доньку, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони в період з 1998 року по вересень 2004 року, з вересня 2007 року по жовтень 2012 року та з липня 2013 року по вересень 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, проживали по АДРЕСА_1 . В період фактичних шлюбних відносин у сторін була зачата донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані факти були встановлені рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року по справі № 322/124/17.

Вищевказаним рішенням ОСОБА_1 було визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Данилівка Новомиколаївського району Запорізької області, не наданням ним допомоги на її утримання, та стягнуто з відповідача аліменти на утримання вказаної дитини, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2017 року по 07 липня 2017 року, а потім в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 липня 2017 року і до повноліття ОСОБА_3 ..

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 досягла повноліття.

На час звернення до суду з цим позовом донька навчалася на 1 курсі денної форми навчання Державного навчального закладу «Запорізьке вище професійну училище моди і стилю», строк навчання становить з 01 вересня 2022 року по 14 червня 2025 року, у зв`язку з чим існують постійні витрати, пов`язані з її навчанням, позивачем 22 вересня 2022 року було придбано необхідні для навчання доньки речі, зокрема ножиці, голову-манекен, кусачки, затискачі тощо, на загальну суму 6562,50 грн, придбанням одягу, продуктів харчування і гігієни, сплата комунальних послуг. Єдиним засобом для існування ОСОБА_3 є її стипендія у розмірі 1234 грн на місяць, заробітна плата матері.

ОСОБА_1 працює в філії «Запорізький кінний завод № 86» ДП «Конярство України», конярем, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, середньомісячний розмір якої за останні 6 місяців, до вирахування податків, склав 9157,93 грн, тримає підсобне господарство, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, проте в добровільному порядку не бажає надавати таку допомогу.

Аліменти, встановлені рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року у справі № 322/124/17, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, не є достатніми для утримання доньки, яка у зв`язку з навчанням (проїзд до навчального закладу, який розташований в іншому населеному пункті, придбання матеріалів для практичних занять тощо), потребує матеріальну допомогу в більшому розмірі, ніж до навчання.

Позивач вважає, що аліменти в розмірі 50 % всіх видів заробітку (доходу) відповідача будуть мінімально достатніми для утримання дитини.

З огляду на викладенета посилаючись на ст. 199 СК України, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 % всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків всіх видій його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19 грудня 2022 року, до закінчення навчання ОСОБА_3 але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

15 березня 2023 року ОСОБА_2 , представник, адвокат Шиш Антон Борисович звернувся до суду із заявою про стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмір 4000 грн.

27 березня 2023 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області ухвалено додаткове рішення по справі № 322/966/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на доньку, яка продовжує навчання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , представник, адвокат Савко Віталій Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 березня 2023 року та Додаткове рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 березня 2023 року по справі № 322/966/22 відмовивши у задоволенні позову у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання присуджуються за умови, що батько може надавати таку допомогу. Позивачкою не було доведено, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. ОСОБА_3 навчається на бюджетній формі, отримує стипендію, в гуртожитку не проживає. Навчання проходить в дистайційному форматі, тому не потребує потреби навіть у проїзді до навчального закладу. Суд не врахував, що у ОСОБА_1 відсутня матеріальна можливість надавати таку допомогу, оскільки на теперішній час він не працює є безробітним, тому сума стягнення аліментів у розмірі 50% від усіх видів заробітку є завеликою для відповідача. Вважає, що витрати на правничу допомогу повинні бути зменшені вдвічі, відповідно до задоволеної частки позову.

Відповідно до відзиву на апеляцйну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268 400 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн (2684,00 грн Х 100 = 268 400 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що навчання ОСОБА_3 на денній формі, позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, а відповідач, як батько, має можливість та зобов`язаний надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки на час її навчання, тому дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не може повністю погодись з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 10ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людиниі основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Любицькою сільською радою Новомиколаївського району Запорізької області, актовий запис № 05, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є сторони у справі (а.с.7).

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року по справі № 322/124/17, позово ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів задоволено. Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2017 року по 07 липня 2017 року, а потім в розмірі 1/4 частини всіх його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 липня 2017 року і до повноліття ОСОБА_3 . Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат. Дане рішення набрало законної сили 29 серпня 2017 року (а.с.57-58).

Відповідно до Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру сформованої 09 лютого 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.6).

Відповідно до Довідки виконавчого комітету Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 05 грудня 2022 року № 3348, ОСОБА_2 проживає разом з донькою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).

Відповідно до Довідки Державного навчального закладу «Запорізьке вище професійне училище моди і стилю» від 14 вересня 2022 року за № 581, ОСОБА_3 , навчається в Державному навчальному закладі «Запорізьке вище професійне училище моди і стилю» на денному відділенні за професією - «Перукар (перукар-модельєр). Манікюрник. Адміністратор» з 01 вересня 2022 року - 14 червня 2025 року, наказ на зарахування № 1 З-УДЗ від 01 вересня 2022 року, курс навчання І (перший), навчається на бюджетній основі, забезпечується стипендією згідно законодавства (а.с.10).

Відповідно до Чеку № 4335 від 22 вересня 2022 року, було придбано канцелярію для навчання, зокрема ножиці, голову-манекен, кусачки, затискачі тощо,на загальну суму 6562,50 грн (а.с.11).

Відповідно до Довідки про доходи Філії «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України» від 15 грудня 2022 року, ОСОБА_2 працює у ДП «Конярство України» філія «Запорізький кінний завод № 86», займає посаду «коняр», та з червня 2022 року по листопад 2022 року нараховано заробітну плату у розмірі 50 700,77 грн (а.с.15).

Відповідно до Довідки про доходи Філії «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України» від 13 грудня 2022 року, ОСОБА_1 працює у ДП «Конярство України» філія «Запорізький кінний завод № 86», займає посаду «коняр», та з червня 2022 року по листопад 2022 року нараховано заробітну плату у розмірі 50 700,77 грн, з них інші нарахування в тому числі у натуральній формі - 4246,81 грн, сплачені аліменти - 11359,91 грн. Загальна сума доходу за винятком аліментів 43 587,67 грн (а.с.14).

Відповідно до Трудової книжки НОМЕР_2 , за номером запису 32, 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 звільнений з роботи Наказом № 51-к за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України від 13 квітня 2023 року (а.с.65).

Згідно зі ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (у редакції Закону України від 17 травня 2016 року № 1370-VIII, далі - СК України), яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина,які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.

У частині третій статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Таким чином, з указаного вбачається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріаьних витратах зобов`язанні обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За нормами ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_1 , студентка денної форми навчання 1 курсу на бюджетній основі Державного навчального закладу «Запорізьке вище професійне училище моди і стилю» ІІІ рівень атестації, запланований термін закінчення навчання до 31 грудня 2022 року. Забезпечується стипендією згідно законодавства. В позовній заяві позивачем зазначено, що ОСОБА_3 отримує стипендію у розмірі 1234,00 грн, розмір якої ОСОБА_1 не спростований. Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 несе додаткові витрати на придбання доньці необхідні для навчання речі, зокрема ножиці, голову-манекен, кусачки, зажити тощо).

Отже, повнолітня ОСОБА_3 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_2 . Натомість, навчальний заклад знаходиться в м. Запоріжжі, вул. Шкільна, буд. 3. Проте, ОСОБА_2 не надано як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції доказів щодо несення нею додаткових витрат на дорогу до навчального закладу.

Відповідач до досягнення донькою повноліття сплачував аліменти на її утримання, проте в апеляційній скарзі стверджує, що на даний час наразі не працює, відсутній дохід. Зазначені обставитни підтверджуються копією трудової книжки з якої вбачається, що ОСОБА_1 звільнився з роботи Наказом № 51-к за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України від 13 квітня 2023 року. Доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи, матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що оскільки матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що за станом здоров`я ОСОБА_1 не може прюцювати, інших осіб на утриманні не має, має незначні проблеми зі здоров`ям, тому спроможний надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці ОСОБА_3 , яка продовжує навчання.

Посилання в апеляційній скарзі, що донька сторін навчається за державним замовленням та перебуває на утриманні навчального закладу, зокрема отримує стипендію, тому не потребує витрат на навчання, не ґрунтується на нормах сімейного права, оскільки дитина, у тому числі повнолітня, для нормальної життєдіяльності та розвитку потребує не лише оплати її навчання, а і витрат на інші природні потреби, які не є безкоштовними.

Так, сам по собі факт відсутності розрахунку позивача витрат на утримання доньки не спростовує наявності таких потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахував, що повнолітня дочка відповідача, яка навчається в училищі, свого доходу не має, окрім стипендії 1234 грн, а позивачка самостійно її утримувати не може, а тому вона потребує матеріальної допомоги для належного її життєзабезпечення (харчування, гігієни, лікування), навчання та побуту і стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, а відповідач таке утримання має можливість надавати. Зворотного ним не доведено.

Проте, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував, всі надані сторонами докази, не надав їм належну правову оцінку, не взяв до уваги матеріальний стан відповідача та дійшов помилкового висновку, що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітній дочці саме у розмірі 50 % всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, з наступних підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до полдожень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Частинами 1, 2, 3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому задовольняючи позов, суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачка не надала належних та беззаперечних доказів усіх витрат ОСОБА_3 і того, що вона потребує матеріальної допомоги саме у розмірі зазначеному в позові.

Таким чином, детально дослідивши матеріали даної справи, а саме навчання ОСОБА_3 на бюджетній основі, отримує стипендію, не працює, місцезнаходження навчального закладу в межах міста, проживання дитини в межах області, середню вартість проживання у м. Запоріжжі (вартість харчування, проїзду, інших послуг) та розмір прожиткового мінімуму, зареєстрована за адресою місця проживання разом з позивачем, яка є її матір`ю, взявши до уваги доведений належними та допустимими доказами сукупний дохід відповідача, враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів з урахуванням цих обставин підлягає зменшенню до 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2022 року і до закінчення дитиною навчання в Державному навчальному закладі «Запорізьке вище професійне училище моди і стилю», але не більше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягнувши аліменти у розмірі 50% всіх видів його заробітку (доходу), натомість законодавством України передбачено лише стягнення аліментів у частці або в твердій грошові сумі не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Способом виконання батьками обов`язку утримувати дитину є сплата одним із них аліментів. Аліменти на утримання дитини можуть виплачуватись:

- за угодою сторін. Батькам надано право добровільно та самостійно визначити порядок сплати аліментів на дитину шляхом укладення відповідного договору, який підлягає нотаріальному посвідченню. Умови договору про сплату аліментів на дитину (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у частині другій статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України) (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Розмір аліментів, визначений домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше (стаття 184 СК України);

- на підставі рішення суду. У випадку коли взаємної згоди між батьками щодо сплати аліментів на дитину не досягнуто той з батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду.

Суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України, з передбачених в данній татті підстав.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. (ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже присуджений судом першої інстанції розмір у вигляді 50 % від доходу (заробітку) відповідача, що рівнозначно частці його всього доходу (заробітку).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, рішення у справі в частині розміру присуджених на користь позивача аліментів належить змінити з 50 % всіх видів заробітку (доходу) відповідача, на 1/4 частину від всіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції N 2) [ВП], § 41.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1488, 60 грн, що підтверджується платіжним документом № 0.0..1 від 02 травня 2023 року ( а.с. 63).

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, а рішення суду підлягає зміні, та враховуючи, що позивачка в силу вимог закону звільнена від сплати судових витрат, відповідачу відповідно до розміру пропорціно задоволених позовних вимог слід компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 744, 30 грн.

Щодо додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

За статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданихпослуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Додоговору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір,погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких необхідно розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

У постанові від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 Верховний Суд зазначив, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру а/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Відповідно до частин третьої, восьмої, дев`ятої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За змістом частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У позовній заяві ОСОБА_2 заявлена вимога щодо стягнення витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги в сумі 4000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, позивачем надано до суду: Договір про надання правової допомоги від 07 грудня 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Шиш А.Б., Додаткову угоду від 07 грудня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 07 грудня 2022 року № 07/12-1, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП 003009 видане 20 вересня 2022 року на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області від 20 вересня 2022 року № 9 Головою Ради адвокатів Запорізької області; Опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 20 грудня 2022 року № 04/12-1 за договором від 07 грудня 2022 року № 07/12- адвокатом Шиш А.Б. клієнтці ОСОБА_2 на загальну суму 4000 грн, з них: попередня консультація (з вивченням документів) витрачено 0,5 год., вартістю 1000 грн, складання адвокатського запиту до філії «Запорізький кінний завод №86» ДП Конярство України» витрачено часу 0,5 год., вартістю 1000 грн, складання позовної заяви витрачено часу 1 год., вартість 2000 грн; Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20 грудня 2022 року, в якому зазначена загальна вартість наданих адвокатом Шиш А.Б. ОСОБА_2 юридичних послуг за вищевказаним договором; Рахунок на оплату № 07/12-1 від 20 грудня 2022 року за Договором від 07 грудня 2022 року № 04/12-1 на суму 4000 грн; Дублікат квитанції Р24А625359984D98158 від 20 грудня 2022 року на суму 4000 грн,які були належно досліджені та проаналізовані судом.

Отже, відповідно до опису робіт, виконаних адвокатом та здійснених витрат, позивачкою доведено, що витрати на оплату послуг адвоката становлять 4000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_2 задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката відповідно до пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2000 грн (4000х1/4:1/2 =2000).

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, 374,375, 376, 381-384ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Савко Віталія Вікторовича - задовольнити частково.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 березня 2023 року у цій справі змінити, зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , у зв`язку з навчанням, з 50 відсотків ( ) до частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 19 грудня 2022 року і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення двадцятитрьохрічного віку.

В решті рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 березня 2023 року у цій справі скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 2000, 00 грн.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку,встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 744, 30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадкуякщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 червня 2023 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.