провадження №2/279/603/23
Справа № 279/1400/23
Р І Ш Е Н Н Я
"15" червня 2023 р. м. Коростень
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області складі :
головуючого судді Коваленко В.П., секретаря Зубкової І.М.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Юнігран» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю « Юнігран» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що він працював у ТОВ « Юнігран» з 01.11.2015 по 11.07.2022 на посаді машиніста тепловоза . 11.07.2022 року його було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України . Згідно вищевказаного наказу йому належало виплатити заробітну плату за відпрацьований період компенсація за 30 календарних днів невикористаної щорічної відпуски та компенсація за 16 календарних днів невикористаної щорічної додаткової відпуски за роботу із шкідливими і важкими умовами праці. Відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення.
16 .12. 2022 року він отримав- 3000,00 гривень, 26.12.2022 року -2000,00 гривень, 08 .02. 2023 року -9,03 гривень , 09.02.2023 року - 9931,03 гривень,10.02.2023 року -9031,03 гривень на картковий рахунок по зарахуванню заробітної плати, що відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
Також, інформації щодо належних йому до виплати сум, він не отримав.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач у повному обсязі розрахувався з позивачем ,остання проплата відбулась 10.02.2023 року.
В день звільнення ОСОБА_1 на роботі не перебував, копія трудової книжки та копія наказу про звільнення йому була направлена поштою, з вимогою про розрахунок він звернувся лише з подачею позовної заяви, а саме в березні 2023 року.
Вважають, що в задоволенні вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити. Зазначає, що згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц. Крім того вважає, на фінансовий стан підприємства відповідача безумовно впливає карантин, запроваджений Кабінетом Міністрів України на всій території України у зв`язку із захворюванням на COVІD-19, що призводить до заборгованості перед працівниками. У зв`язку з вищевикладеним просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач з з 01.11.2015 по 11.07.2022 знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді машиніста тепловоза, був звільнений за власним бажанням з 11.07.2022 року на підставі ст. 38 КЗпП України.
Зазначена заборгованість перед позивачем по заробітній платі та іншим нарахованим сумам була виплачена позивачу в повному обсязі з 16.12.2022 по 10.02.2023 року ( остання проплата) .
Відповідачем вимогу позивача про проведення повного розрахунку при звільненні отримано в березні 2023 року.
Відповідно ч.1 ст.21 ЗУ " Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України , ч.1 ст 24 ЗУ " Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч.1ст. 47 КЗпП України , власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України , необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Вказана сума визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку є обов`язком роботодавця та працівника, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року (справа № 712/9213/18).
Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволенню позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі.
Відповідно дост. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати .
Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ст. 5 ЗУ " Про судовій збір" , а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 гривень
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Доказів на понесення згідно договору про надання правової допомоги від 02.02.2023 року витрат в розмірі 5000 гривень, про що заявлено у позові, не подано, тому підстави для їх стягнення при ухваленні даного рішення відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.47, 115,116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21,24 ЗУ " Про оплату праці" , стст. 263-263, 268, ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення .
Суддя: В.П.Коваленко