Справа № 352/2279/21
Провадження № 22-ц/4808/568/23
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р.Р.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Луганської В.М.,

суддів: Баркова М.В., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Тисьменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2023 року, ухвалено судом у складі судді Струтинського Р.Р.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеними позовними вимогами, в обґрунтування яких вказала, що 21 липня 2014 року вони одружилися з ОСОБА_2 . За час перебування в шлюбі, ними придбано транспортний засіб марки «Renault Megane» VIN НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна 1461 см куб., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 24.09.2021 року.

Просила суд визнати за нею право власності на частку транспортного засобу «Renault Megane» VIN НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна 1461 см куб.

02.11.2021 року відповідач відчужив спірний автомобіль проти її волі, без її письмової згоди та використав отримані кошти не в інтересах сім`ї, оскільки з 08.10.2021 року відповідач не проживає з нею та сином В`ячеславом.

Позивачка зазначила, що вартість транспортного засобу станом на 01.11.2021 року, становила 244373,31 грн, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 9300 доларів США- максимальна вартість автомобіля марки «Renault Megane», 2013 року випуску. Станом на 06.12.2021 р курс долара США по відношенню до гривні зріс, тому вартість спірного автомобіля становить 253872,33 грн, тому грошова компенсація за належну їй частку у праві власності, виходячи з ринкової вартості на час розгляду справи у розмірі становить 126936,16 грн.

Ухвалою Тисьменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2022 року по справі призначено автотоварознавчу експертизу.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила суд стягнути на її користь грошову компенсацію в розмірі 134 941,50 грн за належну їй 1/2 частку у праві власності автомобіля.

Рішенням Тисьменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 134941, 50 грн грошової компенсації за належну їй 1/2 частку у праві власності на транспортний засіб марки «Renault Megane» VIN НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Тисьменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2023 року та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджено належним чином докази, які були надані відповідачем на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя. 24 квітня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та скаржником було укладено договір лізингу автомобіля №IFH0A!00000023, предметом якого був автомобіль Renault Megane (VIN номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013). За наслідком повного виконання вищевказаного договору, що підтверджується копією виписки з банку за період 23.04.2019 - 24.11.2021 роки, 14.08.2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» та скаржником було укладено договір купівлі- продажу предмету лізингу: автомобіль Renault Megane (VIN номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013). 14 серпня 2021 року було укладено акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, згідно якого сторони засвідчили, що ОСОБА_2 повністю сплатив всі належні до сплати платежі за договором.14.08.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» було видано наказ №IFH0A!00000023 «Про перереєстрацію транспортного засобу Renault Megane VIN НОМЕР_1 , з метою виконання проекту «Фінансовий лізинг» 14 серпня 2021 року між відповідачем та банком було укладено АКТ приймання-передачі спірного транспортного засобу. Спірний транспортний засіб було взято у лізинг згідно договору лізингу для його власних потреб, зобов`язання за яким, він виконав у повному обсязі самостійно та за особисті кошти, тому правовий режим спільного сумісного майна не поширюється на спірний транспортний засіб. Скаржник вважає, що належним чином підтвердив той факт що придбав спірний транспортний засіб за особисті кошти.

Посилається на те, що судом не враховано, що у зв`язку із фінансовими труднощами, 10 травня 2021 року ним було написано розписку про отримання грошових коштів, згідно якої він отримав грошові кошти в якості позики в сумі 100 000,00 грн для погашення заборгованості за договором лізингу автомобіля №IFH0A!00000023. Отримані кошти були використані для погашення заборгованості за договором лізингу автомобіля №IFH0A!00000023 в загальній сумі 86 494 грн, що підтверджуються копією виписки з банку за період 23.04.2019 - 24.11.2021 роки. 30.10.2021 року спірний транспортний засіб було відчужено за договором купівлі транспортного засобу №8256/21/001022, за ціною 105 200,00 грн, а виручені від продажу спірного транспортного засобу кошти, були повернуті позичальнику. Виручені ним кошти від продажу спірного транспортного засобу, були використані в інтересах сім`ї, а саме виконання боргових зобов`язань за розпискою, але судом першої інстанції дана обставина не була врахована.

Скаржник зазначив, що судом першої інстанції не враховано висновки, викладені у постанові Вереховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №639/7335/15.

У відзиві ОСОБА_1 зазначила, що твердження відповідача про те, що спірний транспортний засіб було ним придбано для власних потреб є таким, що суперечить письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи. 24 квітня 2019 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Лисак Т.Б. засвідчено справжність її підпису на заяві, в якій вона надає згоду на укладення її чоловіком договору фінансового лізингу автомобіля. 25 квітня 2019 року з їх спільні кошти було зроблено перший платіж в розмірі 85 808, 99 грн, а всього на суму 357 658,51 грн, що підтверджується випискою з АТ КБ «ПриватБанк» за період часу з 24.04.2019 року по 24.11.2021 року.

В подальшому відповідач відчужив спірний автомобіль проти її волі та без письмової згоди по значно заниженій вартості на користь свого батька ОСОБА_4 .

Посилається на те,що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без позивача та відповідача по справі, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухав учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що автомобіль Renault Megane, VIN номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя було відчужено без згоди позивачки, та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки грошову компенсацію в розмірі 134941,50 грн, пропорційної її частки, що становить частку у праві власності на транспортний засіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 21 липня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т.1 а.с.6).

24 квітня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір лізингу автомобіля №IFH0A!00000023, предметом якого був автомобіль Renault Megane ,VIN номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013.

Позивачка заявою від 24 квітня 2019 року надала згоду на укладання відповідачем договору фінансового лізингу, що підтверджується яїї заявою(.с.1 а.с.42).

Відповідно до виписки по кредиту №IFH0A!00000023 від 24 квітня 2019 року за період 23.04.2019 - 24.11.2021 роки дане зобов`язання було виконано повністю.

За наслідком повного виконання вищевказаного договору, 14 серпня 2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір купівлі- продажу предмету лізингу автомобіля Renault Megane .

14.08.2021 року було укладено Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, згідно якого сторони засвідчили, що ОСОБА_2 повністю сплатив всі належні до сплати платежі за Договором.

Відповідно до договору купівлі-продажу №8256/21/001022 від 30 жовтня 2021 року автомобіль «Renault Megane» VIN НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна 1461 см куб було відчужено за ціною 105 200,00 грн.

Згідно висновку експерта від 16 грудня 2022 року ринкова вартість автомобіля марки «Renault Megane» VIN НОМЕР_1 станом на 19.10.2022 року може складати 269 883, 00 грн.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони набули у власність за спільні кошти автомобіль Renault Megane ,VIN номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013.

Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу на вказаний автомобіль не спростована.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційни зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Позивачка просила суд стягнути на її користь грошову компенсацію за автомобіль у розмірі частини його вартості, у зв`язку з тим, що відповідач продав вказаний автомобіль без її згоди.

При цьому матеріали справи містять докази, які підтверджують відчуження спірного автомобіля на користь третіх осіб.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварозначаої експертизи від 16 грудня 2022 року №3254/22-28 ринкова вартість автомобіля марки «Renault Megane» VIN НОМЕР_1 станом на 19 жовтня 2022 року може складати 269 883, 00 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Встановлення вартості спірного автомобіля здійснено судом на підставі висновку експерта за результатами проведення судової автотоварозначаої експертизи від 16 грудня 2022 року №3254/22-28, тобто вирахувана середньостатистична ринкова вартість на момент вирішення спору.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь позивачки 1/2 частини вартості автомобіля марки автомобіля марки «Renault Megane» VIN НОМЕР_1 у розмірі 134941, 50 грн. Такий висновок суду першої інстанції є правильними і відповідає вимогам закону.

Відповідачем не доведено, що спірний автомобіль придбано за кошти, які належали йому особисто, що погашення платежів по кредиту №IFH0A!00000023 від 24.04.2019 року за період 23.04.2019 по 24.11.2021 роки здійснювалось ним за рахунок особистих коштів та не надано належних, допустимих та достатніх доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період спільного проживання однією сім`єю. Відповідач не довів, що кошти від продажу транспортного засобу використані в інтересах сім`ї або їх половина передана дружині, а доведення цієї обставини є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81ЦПК України).

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що грошові зобов`язання за договором лізингу автомобіля №IFH0A!00000023, були виконані виключно за рахунок коштів, які належали особисто відповідачу, а сам правочин укладений АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 виключно у власних інтересах, а не в інтересах сім`ї. Крім того в матеріалах справи наявна заява від 24 квітня 2019 року, відповідно до якої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Лисак Т.Б. засвідчено справжність підпису позивачки на заяві, в якій вона надає згоду на укладення її чоловіком договору фінансового лізингу автомобіля, в заяві також зазначено, що такий правочин відповідає інтересам їх сім`ї.

Посилання скаржника на те, що виручені відповідачем кошти від продажу спірного транспортного засобу, були використані в інтересах сім`ї, а саме на виконання боргових зобов`язань за розпискою про отримання грошових коштів від 10 травня 2021 року не заслуговує на увагу, виходячи з наступного. 06 грудня 2021 року відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що спірний автомобіль було ним взято у лізинг для власних потреб, та зобов`язання за договором лізингу він виконав у повному обсязі самостійно за власні кошти. Даний відзив не містить посилань на розписку від 10.05.2021 року про отримання грошових коштів та на розписку про повернення грошових коштів від 01 листопада 2021 року. Про вказані розписки відповідач послався у письмових поясненнях, які надані суду разом з розписками лише 21 січня 2022 року. Відповідачем не надано суду переконливих доказів того, що грошові кошти, які були отримані відповідачем у сумі 100000, 00 грн були використані на погашення кредиту саме за автомобіль. Згідно виписки по рахунку, відповідачем здійснювалося періодичне погашення кредиту. Виписка по рахунку ( т.с.1 а.с.71-76) не місить відомостей про внесення відповідачем після 10 травня 2021 року суми на погашення кредиту у розмірі 100000, 00 грн. Скаржник посилається, що здійснював погашення заборгованості таким чином: 16.05.2021 року на суму 9 000,00 грн; 17.05.2021 року на суму 2 000,00 грн; 19.05.2021 року на суму 4 700,00 грн; 16.06.2021 року на суму 16 400,00 грн; 16.07.2021 року на суму 22 500,00 грн; 12.08.2021 року на суму 3 000,00 грн; 12.08.2021 року на суму 28 894,28 грн, а в загальній сумі складає 86 494 грн, але наведене не підтверджує те, що дані платежі здійснювалися саме за рахунок коштів, які відповідачем було взято у позику. З урахуванням викладеного, висновок суду про відсутність доказів використання отриманих від продажу спірного автомобіля коштів в інтересах сім`ї правильний.

Посилання відповідача про те, що судом першої інстанції при розгляді справи не було враховано правовий висновок Верховнеого Суду, викладений у справі №639/7335/15-ц від 03 травня 2018 року не заслуговує на увагу, оскільки висновки суду, викладені у вказані постанові, зроблені при фактичних обставинах справи, які відрізняються від обставин у даній справі.

Доводи апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи, яким суд надав належну правову оцінку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Тисьменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 червня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева