КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/319/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Лук`яненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Київського районного суду м. Одеси із заявою в якій просять суд встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «про участь батьків у забезпеченні умов життя малолітньої дитини» від 04.05.2023 року місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та роз`яснити, що встановлення факту, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «про участь батьків у забезпеченні умов життя малолітньої дитини» від 04.05.2023 року місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є підставою вважати, що батько ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виховує дитину.

В обґрунтування своєї заяви заявники зазначають, що з січня 2021 року вони разом проживали в цивільному шлюбі, тобто мешкали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу.

Від цих фактичних відносин у них народилась донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження видане 04.04.2023 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серії НОМЕР_1 .

Заявники зазначають, що на даний час, фактичні шлюбні відносини мають формальний характер та на даний час заявники хоча й проживають разом, однак за спільною згодою вирішили, що вони не мають бажання продовжувати подальше подружнє життя, вести спільне господарство та спільний бюджет, оскільки це призводить лише до непорозумінь та сварок, що негативно відображається на вихованні спільної дитини. Заявники вказують, що у добровільному порядку 04.05.2023 року уклали нотаріально посвідчений договір «про участь батьків у забезпеченні умов життя малолітньої дитини», яким врегульовані усі питання, які стосуються виховання та утримання їх спільної дитини, зокрема, встановлено місце проживання доньки з батьком ОСОБА_1 . Також заявники зазначають, що донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час, проживає разом з батьком, і ОСОБА_2 не заперечує проти того, щоб їх спільна дитина в майбутньому продовжувала проживати разом з батьком, що безпосередньо зазначено в договорі «про участь батьків у забезпеченні умов життя малолітніх дітей» від 04 травня 2023 року.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренко В.С..

Заявники 26.05.2023 року та надали до суду заяву про повернення їх спільної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

30.05.2023 року до суду надійшла заява від заявників в якій вони просили не розглядати заяву від 26.05.2023 року.

30.05.2023 року заявники подали до суду уточнену заяву, в якій просять суд встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «про участь батьків у забезпеченні умов життя малолітньої дитини» від 29.05.2023 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та роз`яснити, що встановлення факту, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «про участь батьків у забезпеченні умов життя малолітньої дитини» від 29.05.2023 року місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є підставою вважати, що батько ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виховує дитину.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 02.06.2023 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання 08.06.2023 року заявники не з`явились, однак 07.06.2023 року надали до канцелярії суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, та просили їх спільну заяву задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з січня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Від цих фактичних відносин у заявників народилась донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження видане 04.04.2023 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серії НОМЕР_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, 29.05.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір між батьками про проживання, виховання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л.

Відповідно до п.1.1.-1.3. договору, цей договір укладено стосовно місця проживання спільної дитини: малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 04 квітня 2023 року, актовий запис № 368. Відповідно до цього договору Батьки домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення своїх прав матір`ю, яка мешкатиме окремо від дитини. Місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що мати має право безперешкодно відвідувати дитину, за місцем його проживання, завчасно попередивши про приїзд по телефону або за допомогою іншого засобу зв`язку, а також має право за попередньою домовленістю із батьком брати дитину, за його бажанням та з урахуванням стану здоров`я, до себе на суботу та неділю.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України.

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй з прав дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Разом з цим, при вирішенні питання про визначення місця проживання, наприклад, малолітньої дитини, за Сімейним кодексом України поняття місця проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказівкою на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України це може бути один із батьків, баба, дід або інші родичі дитини, а також орган опіки та піклування.

У судовій практиці переважним чином саме так визначається місце проживання дитини, без зазначення у рішенні про визначення місця проживання дитини з одним із батьків конкретної адреси.

Дана позиція узгоджується також зі змістом статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території, а «прив`язування» одного з батьків, з яким вирішено залишити проживати дитину, до проживання за конкретною адресою безпосередньо суперечить вищевказаному конституційному принципу вільного вибору місця проживання.

Також, судом встановлено, що дане питання стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки дійшли спільного рішення, і суд при розгляді справи надає першочергове значення саме якнайкращим інтересам дітей.

Визначення місця проживання малолітньої дочки разом з батьком не впливатиме на взаємовідносини матері із дитиною, оскільки не позбавляє матір батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування із дитиною.

Визначення місця проживання малолітньої дочки разом з батьком було узгоджено між батьками та викладено у договорі між батьками про проживання, виховання дитини дитини, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л..

Ст. 293 ЦПК України встановлює, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

З урахуванням викладеного, спільна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню в частині вимог щодо встановлення факту місця проживання дитини.

Щодо вимог про роз`яснення, що встановлення факту, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «про участь батьків у забезпеченні умов життя малолітньої дитини» від 04.05.2023 року місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є підставою вважати, що батько ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виховує дитину, суд вважає зазначена вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

В заяві про встановлення факту, заявниками не зазначено з якою метою та кому необхідно роз`яснити рішення суду, тому суд вважає за необхідне відмовити в цій частині та встановити, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «між батьками про проживання, виховання дитини» від 29.05.2023 року батько ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважається таким, що самостійно виховує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268, 293, 315 ЦПК України, ст.ст. 109, 112, 113 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити частково.

Встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «між батьками про проживання, виховання дитини» від 29.05.2023 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «між батьками про проживання, виховання дитини» від 29.05.2023 року батько ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважається таким, що самостійно виховує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Петренко В. С.