ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4894/23 Справа № 213/3578/21 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи

позивач- ОСОБА_1

відповідач- Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 20 березня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 31.07.2021 року приблизно у період часу з 14.00 до 17.00 години він разом з дружиною ОСОБА_3 зайшли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться у АДРЕСА_1 , що належить відповідачу, з метою придбати товар, зокрема: оселедець. Проте касир відмовилася обслуговувати його, оскільки він був без захисної маски.

Тоді він запросив адміністратора обслужити його та продати обраний ним товар, проте остання також відмовилась та викликала охорону магазину, щоб останні вивели його із магазину.

Позивач, в свою чергу, попросив адміністратора забезпечити його захисною маскою, як це передбачено п.8 постанови Кабінету Міністрів України №255 від 02.04.2020 року (забезпечення відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно). Але адміністратор почала вимагати від нього, щоб він купив в магазині захисну маску, тоді йому продадуть обраний ним товар, тобто виявилось, що купити захисну маску він може без захисної маски, а от купити обраний ним товар без захисної маски він вже не зможе - зразу відмова обслуговування та відмова продати обраний ним товар.

Вважає, що вказані дії працівників відповідача є прямим порушенням абзацу 2 ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» - забороняється примушувати споживача придбавати продукцію непотрібного йому асортименту.

Крім цього, відповідач взяв на себе обов`язок продавати товари кожному, хто до нього звернеться, тобто виконувати умови публічного договору купівлі-продажу (роздрібна торгівля). У разі необґрунтованої відмови підприємця (магазину) від укладення публічного договору споживач має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою (ст.620 ЦК України).

У зв`язку з неправомірними діями продавця та адміністратора магазину відповідача від продажу товару, позивач викликав поліцію та свої доводи та вимоги вказав у заяві, яка була прийнята співробітниками поліції. Крім цього, для припинення протиправних дій - відмови в обслуговуванні та відмови від продажу товару, він звернувся з відповідною заявою до виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради.

Зі змісту отриманих відповідей, з працівниками магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» та його власником ОСОБА_2 проведено профілактичну роботу, але щодо захисту від неправомірних дій відповідача, у зв`язку з обмеженням останнім його прав як споживача, рекомендовано звернутися до суду.

Як наслідок, йому завдано працівниками відповідача моральну шкоду, яка полягає у тому, що насміханням та байдужістю з боку адміністратора він був доведений до нервового зриву, який в подальшому призвів до погіршення його здоров`я та необхідності звернутися до лікарів.

Крім цього, вважає, що своїми діями представники магазину відповідача порушили його права споживача, а їх доводи є необґрунтованими і незаконними.

Таким чином, розмір завданої йому моральної шкоди, із урахуванням завданих глибини психологічних та тривалість моральних страждань та вкрай негативних наслідків для нього, які викликані порушенням його права як споживача на придбання обраного ним товару, натомість працівники відповідача відмовили йому у продажі обраного ним товару, але примушували його купувати інший товар, який обрали останні, тому він оцінює у розмірі 50 000,00 грн., що відповідає вимогам розумності та справедливості за обставин вчиненого відносно нього порушеного права споживача.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги позивача.

Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях працівників магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не було встановлено порушень чинного законодавства по відношенню до ОСОБА_1 та вказує на те, що адміністратором відповідача було відмовлено в обслуговуванні позивача, як покупця. Окрім того, тим самим адміністратором магазину було висловлено намагання примусово продати позивачу захисну маску, а у випадку його незгоди йому відмовлено в обслуговуванні, що є порушенням немайнових прав позивача, як споживача, а вказані дії працівників відповідача є прямим порушенням абз.2 ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», яким заборонено примушувати споживача до придбання продукції непотрібного йому асортименту. Вважає дії відповідача протиправними та такими, що окрім порушення його немайнового права, спричинили йому моральну шкоду. Вказує, що стрес, спричинений йому внаслідок ставлення працівників відповідача унеможливив реалізацію буденних звичок позивача, зробив його вкрай нервовим, що зумовило погіршення стосунків у родині та зробило його вкрай вразливим та не зосередженим на обставинах фактичної дійсності. Розмір завданої моральної шкоди позивачу, із урахуванням завданої глибини психологічних та моральних страждань, їх тривалості, вкрай негативних наслідків для позивача, які викликані порушенням його права, як споживача він оцінює в розмірі 50 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.07.2021 року ОСОБА_1 подав письмову заяву до ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з проханням притягнути до відповідальності співробітників магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», так як 31.07.2021 року вони відмовили йому у купівлі товару, з приводу того, що в нього немає захисної маски та відмовились йому її надавати (а.с.7).

Відповідно до листа начальника ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Дмитра Плохута №45.7/2-5011 від 18.08.2021, в ході розгляду звернення та при проведенні перевірки працівниками поліції було проведено профілактичну роботу з працівниками магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» та роз`яснено положення постанови КМУ №255 п.8 від 02.04.2020р., а саме, що суб`єкти торгівлі (магазини), зобов`язані забезпечити відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема виготовленими самостійно. У разі незгоди з прийнятим рішенням роз`яснено право оскаржити його до прокуратури або суду, відповідно до ст.16 Закону України "Про звернення громадян" (а.с.8).

Відповідно до листа в.о. голови районної у місті ради - заступника голови районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів ради Дмитра Коростельова №Ч-203-П від 17.08.2021, по суті звернення ОСОБА_1 повідомлено, зокрема, що у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) організована робота методом самообслуговування. Даний об`єкт торгівлі є громадським місцем. Означеним суб`єктом господарювання впроваджено систему Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідеміологічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 09.05.2020 №17. Контроль та відповідальність за порушення карантину покладено на органи Національної поліції України та територіальні органи Держпродспоживслужби України. Правову оцінку обмеження прав заявника, як споживача може надати виключно суд. Відділом розвитку підприємництва, в межах наданих повноважень, проведена профілактична бесіда з керівництвом даного об`єкту торгівлі щодо забезпечення належної професійної етики обслуговування, доброзичливого ставлення до відвідувачів і покупців. У разі незгоди з відповіддю, роз`яснено право звернутись до суду (а.с.9).

25.08.2021 ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до Начальника Криворізького районного управління поліції в Дніпропетровській області Валерія Лютого щодо неправомірних дій працівників ВП №7 - 31.07.2021 ним надано заяву до ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області стосовно того, що ОСОБА_1 погрожував йому розправою фізичною і матеріальною, яку не було розглянуто. Крім того, працівники поліції примушували безкоштовно віддавати товар та захисні маски, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є ветераном АТО. Просив провести перевірку та допомогти розібратися в даній ситуації (а.с.48-50).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки судом не було встановлено в діях працівників магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" порушень чинного законодавства по відношенню до позивача.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та частково погоджується з доводами позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

З позовної заяви видно, що позивач, обґрунтовуючи вимоги позову посилався на те, що він просив адміністратора магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» забезпечити його захисною маскою, як це передбачено п.8 постанови Кабінету Міністрів України №255 від 02.04.2020 (а.с.1).

Так у п.8 зазначеної постанови встановлено заборону з 06 квітня 2020 по 24.04.2020 перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі продуктами харчування, пальним, деталями та приладдям для транспортних засобів та сільськогосподарської техніки, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, технічними та іншими засобами реабілітації, ветеринарними препаратами, кормами, пестицидами та агрохімікатами, насінням і садивним матеріалом, добовим молодняком свійської птиці, засобами зв`язку та телекомунікацій, в тому числі мобільними телефонами, смартфонами, планшетами, ноутбуками та іншими товарами, що відтворюють та передають інформацію, в спеціалізованих магазинах, які обов`язково повинні мати прямі контракти з операторами зв`язку, за умови забезпечення персоналу (зокрема захист обличчя та очей) та відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, перебування в приміщенні не більше одного відвідувача на 10 кв. метрів торговельної площі, а також дотримання інших санітарних та протиепідемічних заходів.

Зазначена Постанова є чинною в частині забезпечення персоналу (зокрема захист обличчя та очей) та відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, на теперішній час, як і була чинною на час події - 31 липня 2021 року та на час розгляду судом першої інстанції справи та ухвалення судового рішення - 10 березня 2023 року.

Пунктами 1, 2, 6 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне здійснення безготівкових розрахунків з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України.

Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.

Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати можливість здійснення ним безготівкових розрахунків, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов`язаний забезпечити таку можливість.

Наданими позивачем доказами встановлено, що дійсно 31 липня 2021 року позивач прийшов до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» без захисної маски та коли продавець магазину відмовилася його обслуговувати, останній запросив адміністратора і попросив його забезпечити покупця захисною маскою, як це передбачено у п.8 постанови Кабінету Міністрів України №255 від 02.04.2020, тобто безкоштовно, однак адміністратор відмовила у безкоштовному забезпечені покупця захисною маскою та запропонувала придбати її за грошові кошти, однак позивач не хотів придбавати захисну маску, у зв`язку з чим між сторонами спору виник конфлікт, що зокрема підтверджено викликом до магазину працівників поліції (а.с.7,8).

В подальшому позивач звертався зі скаргою на дії працівників магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради та отримав відповідь на звернення за № Ч-203-П від 17.08.2021 (а.с.9).

Відповідно до ст. 3 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, вини останнього в її заподіянні та причинного зв`язку між протиправністю діяння та шкодою.

Обставинами справи встановлено та підтверджено доказами доданими позивачем до позову наступне, 31 липня 2021 працівники магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» відмовили покупцю ОСОБА_1 продати товар за яким він прийшов (придбати оселедець), через те, що останній не мав захисної маски, на вимогу покупця забезпечити його захисною маскою безкоштовно, відмовили, запропонувавши придбати захисну маску за гроші, останній відмовився, отже створилася ситуація в якій покупець, будучи без захисної маски може придбати захисну маску, як товар, а оселедець, як товар придбати без захисної маски не може.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що працівники магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» відмовивши обслужити ОСОБА_1 , забезпечивши останнього безкоштовною захисною маскою порушили норми статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» та спричинили позивачу моральну шкоду, оскільки позивач в світлі подій, які мали місце у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » переніс емоціональний стрес.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, завданої останньому з вини працівників магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », проте не погоджується з визначеним позивачем до стягнення розміром моральної шкоди, яку останній оцінив у 50 000 грн., оскільки вважає такий розмір дещо завищеним.

З огляду на викладені обставини справи, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди позивачеві буде 5 000 грн., оскільки такій розмір моральної шкоди не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно здійснюється розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої незаконними діями працівників магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» та визначив її у грошовому вимірі - 50 000 грн., тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (з подальшими змінами та доповненнями) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з положеннями п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем позов до суду подано 20 вересня 2021 року. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року становив 2270 грн., тому, оскільки 1 відсоток від ціни позову становить 500 грн., що є менше ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який складає 908 грн., отже стягненню з відповідача на користь держави за подання позивачем позову підлягає судовий збір в розмірі 908 грн.

Відповідно п.п.6 п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 1 листопада 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями), судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення суду становить 150% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При подачі апеляційної скарги позивач також був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а мав би сплатити судовий збір в розмірі 1362 грн. (908 грн. х 1,5%= 1362 грн.), тому стягненню з відповідача на користь держави за подання позивачем апеляційної скарги на рішення суду підлягає судовий збір в розмірі 1362 грн., всього ж за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в загальному розмірі 2270 грн. (908 грн. + 1362 грн. = 2270 грн.).

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2023 скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 14 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: