Справа № 357/9495/22
Провадження № 2/357/170/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 квітня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Сокур О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2022 року позивач акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулося до Білоцерківськогоміськрайонного суду Київськоїобласті з позовноюзаявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що ПАТ «УкрСиббанк» ( поточне найменування з 24.11.2018 року АТ«Укрсиббанк» (надалі - позивач, Банк) та ОСОБА_1 (надалі - відповідач 1, Позичальник) уклали Договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 06.11.2015 року (надалі - кредитний договір). Підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування, які оприлюднені у офіційному виданні «Голос України» №85 (5085) від 13.09.2011 року та розміщені на сайті банку www.my.ukrsibbank.com. Правила є невід`ємною частиною кредитного договору, не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору. Сторони підписавши договір, стверджують що досягали згоди за усіма істотними умовами договору та Правил. Копії кредитного договору та Правил, як докази існування договірних відносин між сторонами, надаються.

Відповідно до умов кредитного договору Позивач надав Відповідачу кредит (грошові кошти) у загальній сумі 880924,00 грн. шляхом зарахування коштів на рахунок Відповідача 1 двома траншами: 470 038,66 грн. за траншем 00 та 410885,44 грн. за траншем 2 1, а Відповідач 1 зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі та сплачувати проценти шляхом сплати 25 числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі, встановленому п.2.5 кредитного договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 06.06.2026 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.2. кредитного договору ).

Виписка за кредитним договором позичальника та копія меморіального ордеру (роздруківка з електронних систем банку), як докази надання кредитних коштів, надаються.

Відповідно до п.5.6 постанови Національного банку України від 18.06.2003 №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» та п. 62 постанови Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

За користування кредитними коштамими, позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 23,90 % річних за траншем 1 та у розмірі 0,001% річних за траншем 2, та у порядку, встановленому п.п. 2.7 - 2.8 кредитного договору та п. 1.3 Правил.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука: ОСОБА_2 (надалі - Відповідач 2) згідно договорів поруки № 263048 (основний борг) та №263048 (проценти та інші платежі) від 06.11.2015 року.

Відповідно із ст. ст.553, 554 ЦК України, п. п. 1.1.-1.5 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту, сплати процентів, пені у межах сум, встановлених п.1.3. договору, що виникли з. кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Підписанням договору поруки поручитель, підтвердив, що йому добре відомі усі умови вищевказаного кредитного договору. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки. Копії договорів поруки, як докази, надаються.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Всупереч умов Кредитного договору Відповідач 1 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам тривалий час з 06.04.2021 року, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Позивач направив відповідачам повідомлення - вимоги про усунення порушень кредитного договору та вимагав погашення простроченої заборгованості по кредиту та по процентам протягом 31 календарного дня. Копії вимог та списку поштових відправлень Укрпоштою, як докази відправлення, надаються.

Відповідачі вимоги банку не задовольнили, прострочену заборгованість у повному обсязі не погасили у встановлений у вимозі строк.

Станом на 22.09.2022 року заборгованість за кредитним договором становить 857 432,88 грн., з яких:724620,66 грн. - заборгованість за кредитом, у тому числі 358265,56 грн. за траншем 1, 366355,10 грн. за траншем 2; 132812,22 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, у тому числі 132806,47 грн. за траншем 1, 5,75 грн. за траншем 2.

Розмір, дати та суми нарахування заборгованості по кредиту, процентам, а також розмір, дати та суми погашення заборгованості, залишок заборгованості викладені у довідках розрахунках по кредиту, процентам, які сформовані шляхом витягу з електронних облікових систем банку та перенесені на паперові носії, та, як докази наявності заборгованості, надаються до позовної заяви.

Станом на день подання позову зобов`язання щодо погашення вказаної заборгованості не виконуються.

Просили суд стягнути на користь АТ «УкрСиббанк» (код 09807750, місцезнаходження - 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 06.11.2015 року у розмірі 857 432,88 грн. солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), а також понесені судові витрати у розмірі 12 861,49 грн., а саме у рівних частках з кожного по 6 430,74 грн. ( а. с. 1-2 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2022 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а.с. 86 ) та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

17 жовтня 2022 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідачів (а.с. 91, 92).

07 листопада 2022 року за вх. № 39309 та вх. № 39310 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів (а.с. 93, 94).

Згідно отриманої інформації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 22.11.2013 року.

Стосовно отриманої інформації відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній зареєстрованим не значиться.

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ).

Згідно ч. 10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвалою судді від 09 листопада 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі на 06.12.2022 року (а.с. 95-96).

06 грудня 2022 року за вх. № 43343 судом отримано від представника Відповідача -1 ОСОБА_1 - адвоката Козачкова В.Л. відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що з наявних матеріалів не можливо встановити порядок погашення заборгованості за кредитом та порядок зарахування грошових коштів, що в свою чергу ставить під сумнів достовірність заборгованості відповідача за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 06.11.2015 року. При цьому, до позовної заяви додано копію меморіального ордеру № від 09.11.2015 року, в якому в графі призначення платежу зазначено: надання кредиту згідно угоди 1 від 06.11.2015 року, разом з тим, до позовної заяви надано виписку за кредитним договором, з якої вбачається, нібито надання кредиту згідно угоди 1 від 06.11.2015 року в сумі 410 885,44 грн., проте, а ні по тексту позовної заяви, а ні в додатках до позовної заяви, ніякої мови про угоду 1 від 06.11.2015 року не йдеться, і ОСОБА_1 не укладала ніякої угоди з позивачем ( а. с. 107, 108-109 ).

Розгляд справи неодноразово відкладався, за клопотання сторін ( а. с. 130,132 ), клопотанням представника відповідача ( а. с. 137-138 ), клопотанням представника відповідача для надання часу для врегулювання спору мирним шляхом ( а. с. 142-145 ), повторним клопотанням представника відповідача з метою мирного врегулювання спору та укладання мирової угоди ( а. с. 148 ), неявки сторін в судове зсідання ( а. с.153 ).

Останнього разу розгляд справи було відкладено на 12.04.2023 року ( а. с. 153 ).

Ухвалою суду від 12.04.2023 рокузакрито провадження в частині позову до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в солідарному порядку в зв`язку зі смертю.

В судове засідання позивач АТ «УкрСиббанк» свого представника не направив, 06.04.2023 року за вх. № 14900 судом отримано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштовеповідомлення про вручення, з якого вбачається, що остання у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України завчасно отримала судову повістку.

Враховуючи те, що представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Козачковим В.Л. було надано відзив, в якому останній виклав позицію стосовно позовних вимог позивача, надавав пояснення в судовому засіданні 24.01.2023 року з приводу вимог позивача та за відсутності надходження на адресу суду укладеної мирової угоди з боку сторін по справі, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інших заяв та клопотань на час розгляду справи від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засіданні, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення представника відповідача в судовому засіданні 24.01.2023 року, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 06.11.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту (з Правилами ) №0 ( а. с. 13-14 ).

Підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування, які оприлюднені у офіційному виданні «Голос України» №85 (5085) від 13.09.2011 року та розміщені на сайті банку www.my.ukrsibbank.com. Правила є невід`ємною частиною кредитного договору, не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору. Сторони підписавши договір, стверджують що досягали згоди за усіма істотними умовами договору та Правил ( а. с. 11-12 ).

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) у загальній сумі 880 924,10 грн. шляхом зарахування коштів на рахунок Позичальника двома траншами: 470 038,66 грн. за траншем 1 0 та 410 885,44 грн. за траншем 2 1, а Позичальник зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі та сплачувати проценти шляхом сплати 25 числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі, встановленому п.2.5 кредитного договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 06.06.2026 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.2. Договору про споживчий кредит ).

За користування кредитними коштамими, Позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 23.90 % річних за траншем 1 та у розмірі 0.001% річних за траншем 2, та у порядку, встановленому п.п. 2.7 - 2.8 кредитного договору та п. 1.3 Правил.

Відповіднодо умов Договору, Банк виконав взяті на себе зобов`язання та перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму в розмірі 470 038,66 грн. та суму в розмірі 410 885,44 грн., що підтверджується меморіальним ордером № від 09.11.2015 року та меморіальним ордером № від 09.11.2015 року ( а.с. 23,24 ).

В зазначених меморіальних ордерах призначення платежу вказано надання кредиту згідно угоди 1 від 06.11.2015 року та надання кредиту згідно угоди 0 від 06.11.2015 року.

Тобто, з зазначеного вбачається, що перерахування здійснено двома траншами, що відповідає умовам Договору ( п. 2.4. ).

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вищевказаному кредитному договору між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 263048 (основний борг) від 06.11.2015 року та договір поруки №263048 (проценти та інші платежі) від 06.11.2015 року ( а. с. 15-16, 17-18 ).

Відповідно до п. п. 1.1.-1.5 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту, сплати процентів, пені у межах сум, встановлених п.1.3. договору, що виникли з. кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Підписанням договору поруки поручитель, підтвердив, що йому добре відомі усі умови вищевказаного кредитного договору. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки.

Як зазначено вище, ухвалою суду від 12.04.2023 року, закрито провадження в частині позову до відповідача ОСОБА_2 стягнення заборгованості в солідарному порядку в зв`язку зі смертю останнього.

Встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» змінило свою назву на АТ «УкрСиббанк», про що свідчить Статут акціонерного товариства в новій редакції від 20.08.2020 року ( а.с. 6-9 ).

Всупереч умов Кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам тривалий час з 06.04.2021 року, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Позивач направляв відповідачу повідомлення - вимогу про усунення порушень кредитного договору та вимагав погашення простроченої заборгованості по кредиту та по процентам протягом 31 календарного дня ( а. с. 19 ), направлення підтверджується списком поштових відправлень Укрпоштою ( а. с. 21-22 ), але вимога залишилася поза увагою та не виконаною.

Встановлено, що станом на 22.09.2022 року заборгованість за кредитним договором становить 857 432,88 грн., з яких: 724 620,66 грн. - заборгованість за кредитом, у тому числі 358 265,56 грн. за траншем 1, 366 355,10 грн. за траншем 2 та 132 812,22 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, у тому числі 132 806,47 грн. за траншем 1, 5,75 грн. за траншем 2, що підтверджується доданим збоку позивача розрахунком заборгованості ( а. с. 67-82 ).

Так, розмір, дати та суми нарахування заборгованості по кредиту, процентам, а також розмір, дати та суми погашення заборгованості, залишок заборгованості викладені у довідках розрахунках по кредиту, процентам, які сформовані шляхом витягу з електронних облікових систем банку та перенесені на паперові носії, як докази наявності заборгованості.

Відповідно до п.5.6 постанови Національного банку України від 18.06.2003 №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» та п. 62 постанови Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

На підтвердження виконаних операцій, позивачем надано Виписку за кредитним договором з 06.11.2015 року по 21.09.2022 року ( клієнт ОСОБА_1 ) ( а. с. 25-66 ).

Отже, правовідносини, які склалися між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, підписання Договору про надання споживчого кредиту ( з Правилами ) № 0 від 06.11.2015 року свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї.

Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами.

Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог АТ «УкрСиббанк», стороною відповідача суду не надано.

Визначений стороною АТ «УкрСиббанк» математичний розрахунок кредитної заборгованості про яку йдеться в позові, стороною відповідача не спростовувався.

В судовому засіданні, яке відбувалося 24.01.2023 року представник відповідача підтвердив, що кредитний договір ОСОБА_1 укладала з позивачем та підписувала його.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Крім того, отримання кредитних коштів ОСОБА_1 свідчать наявні в матеріалах справи меморіальні ордери, що з боку відповідача вказаним доказів зворотному надано не було, а також з наданих позивачем документів вбачається, що відповідач ОСОБА_1 переодично погашала кредитну заборгованість.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» обґрунтованими.

Судом не беруться до уваги доводи представника відповідача, що з наявних матеріалів не можливо встановити порядок погашення заборгованості за кредитом та порядок зарахування грошових коштів, що в свою чергу ставить під сумнів достовірність заборгованості відповідача за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 06.11.2015 року, так як наданих з боку позивача документів, які додані разом із позовною заявою, вбачається розмір, дати та суми нарахування заборгованості по кредиту, процентам, а також розмір, дати та суми погашення заборгованості, залишок заборгованості викладені у довідках розрахунках по кредиту, процентам, які сформовані у доданих довідках-розрахунках заборгованості, а також підтверджується випискою з особового рахункуклієната за кредитним договором з 06.11.2015 року по 21.09.2022 року ( клієнт ОСОБА_1 ).

Вищезазначені документи дають суду змогу встановити заборгованість відповідача перед позивачем.

Як зазначено вище, математичний розрахунок кредитної заборгованості про яку йдеться мова, стороною відповідача не спростовувався, альтернативного розрахунку не надано, які і доказів, що спростовують суми заборгованості.

Відповіднодо ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Додані з боку позивача докази щодо наявної заборгованості відповідача за Договором про надання споживчого кредиту від 06.11.2015 року є належними та обгрунтованими.

З наданої Банком виписки та розрахунку заборгованості за кредитним договором чітко прослідковується отримання коштів за кредитним договором та подальший рух щодо виконання умов договору стосовно погашення кредиту та сплати відсотків.

Крім того, не заслуговують на увагу і доводи представника відповідача, що до позовної заяви додано копію меморіального ордеру № від 09.11.2015 року, в якому в графі призначення платежу зазначено: надання кредиту згідно угоди 1 від 06.11.2015 року, разом з тим, до позовної заяви надано виписку за кредитним договором, з якої вбачається, нібито надання кредиту згідно угоди 1 від 06.11.2015 року в сумі 410 885,44 грн., проте, а ні по тексту позовної заяви, а ні в додатках до позовної заяви, ніякої мови про угоду 1 від 06.11.2015 року не йдеться, і ОСОБА_1 не укладала ніякої угоди з позивачем.

Так, в меморіальних ордерах ( а. с. 23, 24 ) містяться призначення платежу, як надання кредиту згідно угоди 1 від 06.11.2015 року та надання кредиту згідно угоди 0 від 06.11.2015 року, де суми платежу вказані 410 885,44 грн. та 470 038,66 грн.

Зазначене узгоджується з умовами Договору про надання споживчого кредиту ( з Правилами ) № 0 від 06.11.2015 року, де пунктом 2.4 визначено, що Транши надаються шляхом перерахування на поточний рахунок в національній валюті № НОМЕР_3 , відкритий Позичальником в Банку у наступних розмірах: Транш 1 0 у сумі 470 038,66 грн., Транш 2 1 у сумі 410 885,44 грн.

Отже, у меморіальних ордерах номери траншів згідно кредиту та суми зазначені в них, відповідають умовам вищевказаного Договору.

Однак, 23.09.2021 року хавих. № 25-1-01/857 на адресу відповідача ОСОБА_1 банк надсилав вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит з 32 календарного дня, з дати одержання Позичальником цього повідомлення про дострокове повернення кредиту. При цьому у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення термін повернення кредиту вважається таким, що настав з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (Вимоги) про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк», вимагає виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором0 від 06.11.2015 року, а саме: сплатити АТ «УкрСиббанк» заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, по Траншу 1, що становить 405 462,13 грн. та по Траншу 2, що становить 366 357,23 грн. ( а. с. 19 ), направлення вимоги підтверджується списком поштових відправлень Укрпоштою, фіскальним чеком та Реєстром № 129_0000 ( а. с. 21-22 ).

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Отже, починаючи з 41 календарного дня, у банка виникло право пред`явлення відповідної вимоги до позичальника про дострокове повернення кредитних коштів.

Сторони визначили наведені правила у договорі, встановили обов`язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами ч. 3 ст. 6 ЦК України на власний розсуд. При цьому зміст вимоги банка, направленої до позичальника, не може містити зміни інших умов кредитного договору, окрім зміни умов щодо строку його виконання: саме в цьому й полягає правовий сенс такої вимоги кредитора, направленої боржнику.

Враховуючи, що таке рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме банком, незалежно від того, чи отримав позичальник такого повідомлення, згадані зміни настали та є обов`язковими для позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 2-1283/11.

А відтак, банк, направивши відповідачу вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, відповідно до ст. 1050 ЦК України у вересні 2019 року, - змінив строк виконання основного зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року (справа №564/2199/15) прийшов до висновку, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.03.2019 року у справі № 648/3491/15, у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12-ц) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, суд не погоджується з нарахованими з боку позивача процентами за користування кредитом, які нараховувалися останнім по 22.09.2022 року, тобто, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, оскільки після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Тому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом, які були нараховані останнім саме на день звернення з вимогою у розмірі 47 196,57 грн. за Траншом 1 та у розмірі 2,13 грн. за Траншом 2.

Загальна сума відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за користування кредитом складає в розмірі 47 198,70 гривень.

Стосовно основної суми заборгованості за кредитом, то слід зазначити, що вона підлягає задоволенню, а саме у сумі 358 265,56 грн. за Траншем 1 та в сумі 366 355,10 грн. за Траншем 2, яка являється загальним залишком заборгованості та включає в собі кредитну заборгованість за наданим кредитом та прострочену кредитну заборгованість.

Сума заборгованості підтверджується наданими з боку позивача документами, розмір якої як зазначено судом вище, не спростована з боку відповідача.

До того ж, вищевказані суми заборгованості за двома Траншами, які підлягали сплаті боржником були вказані і в Вимозі, з якою банк звертався до ОСОБА_1 23.09.2021 року про дострокове повернення кредиту.

З огляду наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 724 620,66 гривень заборгованість за кредитом ( загальна сума ) за Траншем 1 та за Траншем 2, а також 47 198,70 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом ( загальна сума ) за Траншем 1 та за Траншем 2, загалом в розмірі 771 819,36 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є такими, що підлягаютьчастковому задоволенню.

Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

Позивачем АТ «УкрСиббанк» при звернені до суду було понесено судові витрати у розмірі 12 861,49 гривень, сплата яких документально підтверджено платіжним дорученням № від 26.09.2022 року ( а. с. 3).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 90,01% ( 771 819,36 грн. х 100 : 857 432,88 грн. ), судовий збір слід стягнути в розмірі 11 576,62 гривень ( 12 861,49 грн. х 90,01% : 100 ).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 6, 16, 207, 525, 526, 626, 627, 629, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 6-13, 19, 76, 77, 81, 82, 89, 128, 133, 141, 187, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 279, 353-355 ЦПК України, п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частово.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту ( з Правилами ) № 0 від 06.11.2015 року у розмірі 771 819,36 гривень та судовий збір в сумі 11 576,62 гривень, загалом783 395,98 гривень ( сімсот вісімдесят три тисячі триста дев`ятсот п`ять гривень дев`яносто вісім копійок ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» ( адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12,код: 09807750, адреса листування: 01021, м. Київ, вул. Мечнікова, 11 );

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складено 12 квітня 2023 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов