Справа № 159/3967/22
Провадження № 2/159/187/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Чалого А.В.,

секретаря судового засідання Конашук М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду м. Ковель цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03.02.2006 він уклав шлюб з відповідачкою. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11.06.2012 шлюб між ними було розірвано. Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом зі позивачем та зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Спору про місця проживання дітей не виникало. Після розірвання шлюбу діти проживали разом з відповідачкою, однак згодом вона почала зловживати алкогольними напоями, і вчиняти домашнє насильство відносно дітей, безпідставно їх обзивати нецензурними словами та бити. Все це стало причиною того, що діти в 2019 році самостійно вирішили жити разом з позивачем та повертатися до матері не бажали. Факт вчинення матір`ю домашнього насильства відносно дітей підтверджується постановами Ковельського міськрайонного суду Волинської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 15.04.2021 у справі №159/2101/21 було встановлено обмежувальний припис, згідно якого було заборонено ОСОБА_4 наближатись до своїх дітей. В позовній заяві позивач вказує, що відповідачка також притягалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Своє ставлення до дітей вона так і не змінила. З того моменту коли діти почали проживати разом з позивачем,відповідачка участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, не спілкується з дітьми, не телефонує, з днем народженням не вітає. Така поведінка відповідача суперечить інтересам дітей. Позивач зазначив, що мати ОСОБА_4 навчанням і вихованням сина та доньки не цікавиться, не відвідувала батьківські збори та загальношкільні свята. 14 липня 2022 року органами опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради видано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вважає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та жорстоко поводиться з дітьми, застосовує фізичне та психічне насильство, недопустимі методи виховання, принижує людську гідність дитини, а це є однією з підстав для позбавлення батьківських прав.

На підставі вище викладеного, позивач просив суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.11.2022.

29.11.2022 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням відповідачки.

12.12.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

В відзиві відповідачка зазначає, що вимоги закладеного до неї позову не визнає повністю, адже доводи заявленого позову є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Після розірвання шлюбу, що мало місце у 2012 році, діти залишились проживати з відповідачкою. Починаючи із 2019 року діти дійсно певний час проживали із позивачем, як батьком, але знову повертались проживати до відповідачки. Тобто, певну частину часу проживали із позивачем та певну частину часу проживали з відповідачкою. Під час проживання дітей з відповідачкою, позивач, як батько, не дуже цікавився фізичним та духовним розвитком своїх дітей, перешкод для спілкування дітей із батьком відповідачка не чинила. Внаслідок розірвання шлюбу, відповідачка певний період перебувала у подавленому стані, адже для неї сім`я завжди становила найвищу цінність. Визнає, що певні факти щодо її негативної поведінки мали місце, але вона постійно намагалась виправити ситуацію. Починаючи з листопада 2021 року у приватному порядку відповідачка пройшла курс психологічної корекції, переосмислила свою поведінку та ставлення до дітей і в загальному до оточення. Під час введення на території України воєнного стану діти певний проміжок часу перебували за кордоном. Вона намагалась з ними підтримувати зв`язок через додаток Вайбер. Донька не дуже привітно ставилась до її повідомлень та при цьому і не забороняла з нею спілкуватись. Син при найменшій можливості підтримує відповідачку та підтримує спілкування. Відповідачка вважає, що як донька так і син, фактично залякані батьком, який забороняє спілкування зі нею, адже поставив собі за ціль позбавити її батьківських прав з метою отримання відповідних благ та пільг, що передбачено відповідними законами для увільнення чоловіка від мобілізації. Відповідачка постійно намагається підтримувати контакти із дітьми, разом із своєю мамою допомагає фінансово. Тобто, її ставлення до виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей з листопада 2021 року кардинально змінилось, вона бажає приймати участь у їх вихованні, налагоджує контакт із дітьми, цікавиться їхнім моральним та духовним розвитком, а відтак, на даний час відсутні підстави стверджувати, що відповідачка свідомо та з власної волі ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Між відповідачкою та дітьми ніколи не припинялись взаємозв`язки, вона не втратила та не втрачає інтересів до своїх дітей , дуже їх любить і бажає, щоб діти мали батьківське тепло як від тата, так і від мами. Вона ніколи не ухилялась та не ухиляється від виконання своїх обов`язків та бажає їх виконувати.

У відзиві відповідачка просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

16.12.2022 підготовче судове засідання не відбулося через відсутність в приміщенні Ковельського міськрайонного суду Волинської області електропостачання.

03.02.2023 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідачки.

14.02.2023 до суду надійшла відповідь на відзив.

В відповіді на відзив позивач зазначає, що не згідний з викладеними в відзиві обставинами з наступних підстав. Відповідачка у своєму відзиві вказує, що вона пройшла курс психологічної корекції, однак наразі даний факт нічим не обґрунтований та ставлення відповідачки до дітей не змінилось, що можуть підтвердити самі діти. Позивач вказує, що відповідачка ніяким способом не підтримує дітей, хоча вказує про це у своєму відзиві, що можуть підтвердити діти. Відповідачка не лише не виконує свої батьківські обов`язки щодо дітей, а й жорстоко поводиться з ними, неодноразово вчиняла домашнє насильство відносно них, що підтверджується наданими доказами, крім того було встановлено обмежувальний припис, згідно якого відповідачці було заборонено наближатись до дітей. Щодо твердження відповідачки, що внаслідок розірвання шлюбу вона перебувала в подавленому стані, адже для неї сім`я становила найвищу цінність, то позивач зазначає, що ініціатором розлучення була саме відповідачка і саме вона звернулась з відповідним позовом до суду і примирення не бажала, тому позивач вважає, що відповідачка вводить суд в оману. Факт заперечення матері дитини проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини і реальне бажання змінити поведінку. В відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками матері, не дбає про фізичний і духовний розвиток дітей, не створює умов для нормального спілкування з ними. Діти самі вказують на те,що мати не виконує своїх батьківських обов`язків та жорстоко поводиться з ними, вчиняє насильство проти них. Мати допускала такі моменти, що діти були свідками вживання нею алкогольних напоїв щоденно, неодноразово бачили коли мати в стані алкогольного сп`яніння вступала в статеві зносини з різними чоловіками. Одного разу співмешканець відповідачки душив її малолітнього сина ОСОБА_5 . Така поведінка матері шкодить нормальному розвитку дітей, їхньому психологічному стану. По сьогоднішній день поведінка матері зовсім не змінилась. Останній раз ОСОБА_5 бачив відповідачку в січні 2022 році, коли приїхав до неї на вихідні, а відповідачка, знаючи про приїзд сина, була в стані алкогольного сп`яніння і з цього стану не виходила цілий тиждень, після чого дитина отримала психологічну травму. Щодо дочки, то слід вказати, що відповідачка неодноразово виганяла дитину з дому на вулицю, часто била дочку, нецензурно лаялась. Одного разу відповідачка заставляла дочку ОСОБА_6 (на той момент їй було 9 років) доглядати за малолітніми дітьми своїх подруг, а сама йшла гуляти та вживати алкоголь, однак ОСОБА_6 не хотіла і дитина сама вночі прийшла до батька (подолавши 2км), однак мати її не шукала тоді, і не замітила, що дитина пропала. Відповідачка неодноразово брала дітей з собою в нічні клуби та бари, де діти спали на стільчиках коли їх мати веселилась, ОСОБА_4 дозволяла дітям курити. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.03.2023 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

31.03.2023 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідачка відмовилася від дачі пояснень та покинула зал судових засідань, про причини такої поведінки суд не повідомила.

В судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, вважав за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав, оскільки це буде повністю відповідати інтересам дітей.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 16.02.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 17.12.2010 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, вбачається, що сторони являються батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.06.2012, шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 розірвано.

З довідки про склад сім`ї, яка видана 20.09.2022 №911/3.40 Дубівською сільською радою Ковельського району Волинської області, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З довідки Навчально - виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» с. Вербка Дубівської сільської ради від 19.09.2022 №180 вбачається, що мама учениці 8-А класу ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , на час навчання доньки в школі не цікавилася навчанням та вихованням дитини, не відвідувала батьківські збори та загальношкільні свята, участі у вихованні та навчанні дитини не бере.

З довідки Навчально - виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» с. Вербка Дубівської сільської ради від 19.09.2022 №179 вбачається, що мама учня 6-Б класу ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , на час навчання сина в школі не цікавилася навчанням та вихованням дитини, не відвідувала батьківські збори та загальношкільні свята, участі у вихованні та навчанні дитини не бере.

Згідно Акту обстежень умов проживання від 04.07.2022, за адресою проживання по АДРЕСА_1 , дітям створені задовільні умови проживання, діти живуть в окремій кімнаті, мають окремі спальні місця, кімнати вмебльовані, стосунки в сім`ї доброзичливі.

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області №201 від 14.07.2022 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З характеристики на ОСОБА_1 , яка видана Дубівською сільською радою Ковельського району Волинської області 01.09.2020 №1320 вбачається, що останній характеризується з задовільної сторони, користується авторитетом серед однолітків, виконує поставлені перед ним завдання, завжди готовий прийти на допомогу старшим.

З витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ОСОБА_4 притягалася до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.04.2021 видано обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким останній заборонено наближатися на відстань одного кілометра до місця проживання ОСОБА_11 , малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.05.2019, ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який являється сусідом позивача, підтвердив той факт, що діти проживають з позивачем у справі, мати участі у їх вихованні не бере, з дітьми не спілкується, діти знаходяться на повному утриманні свого батька.

Свідок ОСОБА_13 , який являється співмешканцем відповідачки, в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 , виконує свої батьківські обов`язки належним чином.

Орган опіки та піклування Ковельської міської ради Волинської області вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним висновком №201 від 14.07.2022.

В судовому засіданні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підтвердили той факт, що вони постійно проживають з батьком, ОСОБА_1 , мати, ОСОБА_4 , участі у їх вихованні не бере, з дітьми не спілкується, матеріально не допомагає. Під час проживання з останньою, вони часто бачили її в стані алкогольного сп`яніння, відповідачка вчиняла щодо них насильство, в результаті чого вони змушені були піти жити до батька. Діти виявили бажання й надалі проживати з батьком.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 вказаної Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Сукупність доказів свідчить, що ОСОБА_4 на протязі тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей, не цікавиться їх життям, не приймає участі у їх вихованні, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не відвідує і взагалі не спілкується з дітьми без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин, дані факти, згідно зі ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо її дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві грн 40 коп).Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивачки - адвокат Талашко Інна Миколаївна, свідоцтво серії ВЛ № 1086, від 08.01.2019, адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 11.03.2014 року, Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області, адреса: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача - адвокат Дзивульська Лідія Вікторівна, свідоцтво № 516 від 07.04.2011, адреса: вул. Театральна, 3/4, м. Ковель Волинська область.

Представник третьої особи - служби у справах дітей з питань опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради - Гупік Микола Іванович, довіреність № 005-1-20 від 03.01.2023, адреса: вул. Незалежності, 73 м. Ковель, Волинська область, 45000.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.05.2023.

Головуючий:А. В. ЧАЛИЙ