Справа № 203/4138/22
19 червня 2023 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Потаповій В.С.
за участю позивачки - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації,-
Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 26.06.2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30.12.2010 року у справі №2-4482/2010. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 01.092.2015 року вона перебуває у шлюбі із ОСОБА_4 , який виховує Єлизавету як рідну доньку і вона ставиться до нього як рідного батька. Відповідач аліменти на утриманні дитини в добровільному порядку не сплачує, жодного разу не намагався зустрітися з донькою, ніколи не приїзди та не телефонував їй, не дарував подарунків на день народження та інші свята. Посилаючись на вказані обставини, ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачка просила позбавити останнього батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.11.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою суду від 18.04.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачка підтримала позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити позовні вимоги.
Відповідач за неодноразовими викликами до суду не з`явився, явку представника не забезпечив, відзиву на позов не надав.
Третьою особою було надано заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.
Враховуючи зазначені обставини та положення ч.3 ст.211, ст.ст.223,280,281 ЦПК України, суд визнав за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності відповідача та третьої особи, в заочному порядку.
Перевіривши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 26.06.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30.12.2010 року у справі №2-4482/2010.
Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом із позивачкою.
На теперішній час позивачка разом із донькою мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною 7 ст.7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п.п.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Частиною 1 ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Згідно ч.ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до правових наслідків згідно зі ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останніх батьківських прав, покладено на позивача.
Як зазначила позивачка та підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , а також не спростовано відповідачем, після розірванн шлюбу між сторонами в грудні 2010 року та припинення спільного проживання разом із позивачкою та їх дитиною, відповідач жодного разу не спілкувався з дитиною ані особисто, ані через засоби звязку; дитину не відвідував, з днем народження та іншими святами не поздравляв; її станом здоровя, навчанням, особистим життям не цікавився, буд-якої участі у її утриманні та вихованні не приймав.
Відповідно до висновку Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації від 31.01.2023 року визнано за доцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З вказаного висновку вбачається, під час розгляду відповідного питання було встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки та перебування її на утриманні та вихованні матері та її чоловіка ОСОБА_4 . Також не встановлено обставин, які б свідчили про чинення відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною з боку матері.
Суд вважає, що вказані висновки узгоджуються із дослідженими судом письмовими доказами та показами допитаних свідків. В свою чергу відповідні письмові докази та показання свідків не протирічать один одному, не є взаємовиключними та визнаються судом належними та допустимими доказами, які в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач майже з народження дитини та в подальшому на протязі тривалого часу не спілкується з дитиною ані особисто, шляхом зустрічей, ані через засоби зв`язку, не цікавиться життям дитини, її навчанням, інтересами, станом здоров`я; ухиляється від матеріального утримання дитини у будь-який спосіб.
Вказані обставини в своїй сукупності дають підстави прийти до висновку, що відповідач умисно ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтує останніми, що має постійний характер та продовжується на протязі тривалого часу.
З огляду на те, що на момент припинення шлюбних відносин між сторонами дитини виповнився лише рік, а також за відсутності будь-якого спілкування із батьком, дитина фактично не знає останнього та як до рідного батька ставиться до нового чоловіка її матері ОСОБА_4 , який фактично займається її утриманням та вихованням, приймає активну часть у житті дитини разом із матір?ю дитини, що свідчить про втрату зв`язку між дитиною та батьком внаслідок самоусунення останнього від спілкування з дитиною та участі у її житті.
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність передбаченихі п.2 ч.1 ст.164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, обгрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог і необхідність задоволення позову.
У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також слід стягнути судовий збір в сумі 992 грн. 60 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7,150,151,152,164,165,166 СК України, ст.ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.4,5,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь позивачки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне рішення складено 23 червня 2023 року.
Суддя С.Ю.Казак