Провадження № 2/761/2238/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря судового засідання Корнійчук Є.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач-1: ОСОБА_2 ,

відповідач-2: ОСОБА_3 ,

відповідач-3: ОСОБА_4 ,

відповідач-4: ОСОБА_5 ,

третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору: Ляшенко Віталій Володимирович , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу,

третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору: Бойко Анатолій Іванович , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу,

третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору: Київська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація,

предмет позову: визнання недійсним свідоцтва, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договорів, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєва А.І.

Предметом позову є:

1. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 , серія та номер: б/н, виданий 11.05.2009р., видавник: Відділ приватизації житлового фонду Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Осиповича Ігоря Віталійовича Київської філії Комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області, м. Київ, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37222408 від 22.09.2017рр. 13:59:03 на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 .

3. Визнати недійсним договір від 27.09.2017р. купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталієм Володимировичем та зареєстровано в реєстрі за № 2395.

4. Визнати недійсним договір від 03.04.2018р. купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Анатолієм Івановичем та зареєстровано в реєстрі за № 191.

5. Витребувати від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_8 зареєстровані та проживали постійно з 15.03.1988 р. за адресою АДРЕСА_2 . Державним реєстратором Осипович І.В. Комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області (), Київська філія, м. Київ (вул. Хрещатик, 44-6, оф.6) здійснено запис про право власності на квартиру: 22476773 на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37222408 від 22.09.2017рр. 13:59:03. Підставою для виникнення право власності було свідоцтво про право власності , серія та номер :б/н, виданий 11.05.2009р., видавник : Відділ приватизації житлового фонду Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. В подальшому, між відповідачем-2 та відповідачем-3 укладено 27.09.2017р. договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ляшенком В.В та зареєстровано в реєстрі за №2395. Після цього, між відповідачем-3 та відповідачем-4 укладено 03.04.2018р. договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бойко Анатолієм Івановичем та зареєстровано в реєстрі за №191.

Позивач вважає, що свідоцтво про право власності від 11.05.2009р. на квартиру має бути визнано недійсним, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру (з відкриттям розділу) індексний номер: 37222408 від 22.09.2017рр. 13:59:03 Державного реєстратора Осиповича І.В. Київської філії Комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Оскільки, договір купівлі-продажу 27.09.2017р. між відповідачем-2 та відповідачем-3 квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ляшенко В.В. та зареєстровано в реєстрі за №2395 підлягає визнанню недійсним, а договір купівлі-продажу від 03.04.2018р. квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бойком А.І. та зареєстровано в реєстрі за №191 є похідним від нього, то він теж підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_1 , є відповідач-4, тому вимоги при витребування майна ставляться саме до нього.

В зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом до відповідачів.

В подальшому, позивачем подано до суду уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить суд:

1. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 , серія та номер: б/н, виданий 11.05.2009р., видавник: Відділ приватизації житлового фонду Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Осиповича Ігоря Віталійовича Київської філії Комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області, м. Київ, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37222408 від 22.09.2017р. 13:59:03 на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 .

3. Визнати недійсним договір від 27.09.2017р. купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталієм Володимировичем та зареєстровано в реєстрі за № 2395 та визнати протиправними та скасувати рішення Державного реєстратора: приватного нотаріуса КМНО Ляшенка В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 37345192 від 29.09.2017 р. на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_4 .

4. Визнати недійсним договір від 03.04.2018р. купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Анатолієм Івановичем та зареєстровано в реєстрі за № 191 та визнати протиправними та скасувати рішення Державного реєстратора: приватного нотаріуса КМНО Бойка А.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 40461019 від 03.04.2018 р. на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_5 .

5. Витребувати від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач-4 не погодився з вимогами позовної заяви, подав до суду відзив в якому просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі посилаючись на те, що позивач зі своїм сином не проживали в спірній квартирі, а лише були зареєстровані в ній, що є відмінним поняттям від фактичного користування квартирою. Вважає, що права позивача не були порушені, адже вона хоч і була зареєстрована в спірній квартирі, але не має документів, що надають їй можливість здійснити приватизацію квартири. Крім того, вважає, що відсутні правові підстави для витребування майна із володіння відповідача-4, зважаючи на те, що позивач не є власником квартири та спірна квартира не була їх передана у володіння.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що оскільки спірна квартира не була приватизована, то на сьогодні єдиним власником квартири, що належить до державного житлового фонду, є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради.

Третя особа-3 подала до суду письмові пояснення в яких зазначає, що із матеріалів справи вбачається, що порушуються права та інтереси територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради як дійсного власника спірної квартири, що полягає у незаконному вибутті квартири з комунальної власності, порушує майнові інтереси держави та незаконно позбавляє можливості розпоряджатися та здійснювати державний контроль за використанням вказаного об`єкта нерухомості. Київська міська рада підтримує позовну заяву ОСОБА_1 в частині визнання недійсним свідоцтва, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договорів, а в частині витребування майна на користь ОСОБА_1 . Київська міська рада, просить суд прийняти рішення про відмову ОСОБА_1 та слухати справу у відсутність представника Київської міської ради.

Від позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначила, що саме вона із сином проживал вдвох у спірній квартирі до 07.06.2018 року та тільки вони мають право на безоплатну приватизацію квартири.

Інші відповідачі правом на подання відзиву не скористались.

Інші треті особи правом на подання письмових пояснень не скористались.

В судовому засіданні, яке відбулось 10.04.2023 року, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

В судовому засіданні, яке відбулось 10.04.2023 року, представник відповідача-4 заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні, яке відбулось 10.04.2023 року, представник третьої особи-4 просив частково задовольнити позовні вимоги посилаючись на обставини викладені у письмових поясненнях третьої особи-3.

Інші учасники справи в судове засідання, яке відбулось 10.04.2023 року, не з`явились, про причини неявки суд не сповістили, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.11.2019 та довідки про реєстрацію місця проживання виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2018 № 1836892 ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , дата реєстрації 15.03.1988 року.

З доданих до позовної заяви документів, а саме з Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0006310 від 07.06.2018 слідчим Шевченківського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві Коваленком O.A. встановлено, що у квітні 2018 року невстановлені особи, використовуючи завідомо підроблені документи шахрайськими діями заволоділи квартирою АДРЕСА_1 .

З копії матеріалів кримінального провадження № 0006310 від 07.06.2018 вбачається :

Державним реєстратором Осипович Ігорем Віталійовичем Комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області () , Київська філія, м. Київ (вул. Хрещатик, 44-6, оф.6) здійснено запис про право власності на квартиру: 22476773 на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37222408 від 22.09.2017рр. 13:59:03.

Підставою для виникнення право власності було свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, виданий 11.05.2009р., видавник: Відділ приватизації житлового фонду Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

27.09.2017р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ляшенко Віталієм Володимировичем та зареєстровано в реєстрі 2395.

Відповідно до умов вказаного договору «Відчужувана квартира належить Продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності б/н, виданого Відділом приватизації житлового фонду Шевченківського районної в м. Києві державної адміністрації 11.05.2009р. згідно із Розпорядженням від 11.05.2009р. за №13745 та згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98184815 від 22.09.2017р., зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 22476773.

03.04.2018р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бойко Анатолієм Івановичем та зареєстровано в реєстрі 191.

Відповідно до п.1.2. цього договору відчужувана квартира належить Продавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Ляшенко В.В., приватним нотаріусом КМНО 27.09.2017р., зареєстровано в реєстрі №2395. Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.09.2017р. за №22598698.

У свідоцтві про право власності від 11.05.2009р. вказано, що воно видано 11.05.2009р. на підставі Розпорядження №13745 від 11.05.2009р. та підписано керівником органу приватизації В. Царан.

Як вбачається з довідки №643 від 21.06.2018р., управління житлово-комунального господарства , орган приватизації Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації не видавав Розпорядження від 11.05.2009р. №13745 і свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Також, на свідоцтві про право власності від 11.05.2009р. стоїть Серія CAB №343256.

Відповідно до довідки №2111-06/19 від 21.11.2019р. ДП «Поліграфічний комбінат «ЗОРЯ» не виготовляло бланк свідоцтва про право власності НОМЕР_1 у 2009 році за замовленням 265 (з реквізитами ДП «ПК «Зоря») Зам.265.2009-І).

Відповідно до довідки №062/14 -6987 (И-2018) від 08.06.2018р. Комунального підприємства КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» з 2000-2018 року до Бюро не було звернень з приводу виготовлення технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 .

За даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на квартиру відсутня.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 будинок АДРЕСА_3 віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Крім цього, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про питання організації управління районами в місті Києві» від 10.12.2010 № 1112 затверджено переліки підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, згідно з додатками 1 - 10 до цього розпорядження. Таблиця 5 додатку №10 до вказаного розпорядження вищезазначений багатоквартирний будинок, передано до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Так, суд дійшов висновку, що з вищевикладеного вбачається, що спірне нерухоме майно, належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, віднесена до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним із яких може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною другою статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Згідно із розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» здійснення повноважень щодо управління майном, переданим в установленому порядку до сфери управління відповідної районної в місті Києві державної адміністрації, обліку житлового фонду, здійснення контролю за його використанням, приватизації державного житлового фонду відносяться до компетенції районних в місті Києві державних адміністрацій.

Статтею 14 Житлового кодексу Української PCP визначено, що до компетенції виконавчих комітетів обласних, міських Рад народних депутатів віднесено здійснення державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду, здійснення управлінням житловим фондом місцевих рад і забезпечення його схоронності.

Відповідно до статті 15 Житлового кодексу Української PCP на виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад покладено здійснення управління житловим фондом місцевих рад, прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради, видача ордерів на жиле приміщення.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач ». власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що порушуються права та інтереси територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, що полягає в у незаконному вибутті квартири з комунальної власності, крім того, порушено право позивача на користування нерухомим майном та реалізацію свого права на приватизацію, що підтверджується наступним.

Виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих видано ОСОБА_9 ордер №88311 на жиле приміщення квартиру АДРЕСА_4 на підставі рішення виконкому Печерської районного Ради від 11.02.1963р. №119 на членів сім`ї в кількості 7 осіб.

До членів сім`ї ОСОБА_9 відносилися його дружина ОСОБА_10 , його донька ОСОБА_11 та її чоловік ОСОБА_12 , онук ОСОБА_8 та інші.

Відповідно до витягу з рішення №51 виконкому Шевченківської райради народних депутатів м. Києва від 10.02.1986р. особовий рахунок переведено на ім`я ОСОБА_10 , де буде мешкати 5 осіб.

Відповідно до витягу з розпорядження № 1203, особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_1 , переведено на ім`я ОСОБА_11 .

Як вбачається із свідоцтва про народження НОМЕР_2 , у ОСОБА_8 (особи яка зазначена у ордері № НОМЕР_3 ) та ОСОБА_1 (позивач) народився син ОСОБА_8 .

З довідки Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.11.2019р. вбачається, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_8 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 з 15.03.1988р.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачка зі своїм сином була вселена до квартири на підставі рішення наймача квартири та згоди всіх членів її сім`ї, як це було передбачено ст. 65 Житлового кодексу УРСР.

Згідно з ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму».

Відповідно до ст.64 Житлового кодексу УРСР (станом на момент подання позову), та ст. 64 Житлового кодексу України (станом на 06.02.2023р.), члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст.65 ЖК УКСР (станом 15.03.1988р) наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом враховано, що свідоцтво про право власності від 11.05.2009 на нежитлове приміщення уповноваженим органом не видавалось, а тому воно не породжує правових наслідків та є нікчемним за своєю правовою природою, та не потребує додаткового визнання його недійсним за рішенням суду.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №755/9182/17.

Враховуючи те, що свідоцтво про право власності від 11.05.2009 ОСОБА_3 не видавалось, а тому суд дійшов висновку, що у ОСОБА_3 право власності на спірне нежитлове приміщення не виникло.

Враховуючи те, що первинну реєстрацію права власності на спірне майно здійснено 22.09.2017 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 11.05.2009, яке не видавалось, воно не могло бути підставою для набуття ОСОБА_3 права власності.

Тобто, суд приходить висновку, що ОСОБА_3 ніколи не був власником спірного житлового приміщення і не мав права розпоряджатись ним будь-яким шляхом, у тому числі, шляхом укладення договору купівлі-продажу.

На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.

Відповідно до висновку Верховного суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Аналогічну позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначає, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Таким чином, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Суд вважає за необхідне заначити про те, що оспорюваними договорами та світоцтвом порушуються права позивача, яка має право відповідно до ЗУ "Про приватизацію державного майна" використати своє право на приватизацію спірної квартири шляхом подання відповідної заяви та необхідних документів до органів приватизації, що і було зроблено позивачем при подані заяви заяв від 14.04.2020 року та 06.02.2023 року.

В зв`язку із вищевикладеним, суд вважає необхідним зазначити, що не бере до уваги доводи відповідача-4 щодо відсутності у позивача права на приватизацію спірної квартири, у зв`язку із тим, що вони є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-140цс14 за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Аналогічна позиція викладена у пункті 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав».

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що свідоцтво про право власності видане 11.05.2009 р. є нікчемним за своєю правовою природою, та не потребує додаткового визнання його недійсним за рішенням суду, суд дійшов висновку, що не підлягають визнанню недійсними та скасуванню всі подальщі договори, а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.09.2017р., договір купівлі-продажу від 27.09.2017р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.09.2017р.

Враховуючи викладену позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири від 03.04.2018 року зареєстрований в реєстрі за № 191 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40461019 від 03.04.2018 року вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ, Бойко Анатолієм Івановичем, без визнання попереднього договору щодо спірного майна недійсним.

Проте, з огляду на те, що судом встановлено, що спірне майно віднесено до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині витребування майна на користь ОСОБА_1 , яка не є власником спірної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 03.04.2018 року зареєстрований в реєстрі за № 191.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40461019 від 03.04.2018 року вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ, Бойко Анатолієм Івановичем.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, які були застосовані ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2021 року у справі № 761/30671/20.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 19 квітня 2023 року.

Суддя: