Справа № 203/1049/22
Провадження № 2/0203/1067/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Медведєвій А.В.,

за участю представника позивача адвоката Рижика Р.О.,

представника відповідача адвоката Ліфлянчика С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми франшизи та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми франшизи та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Від представника позивача надійшла заява про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми франшизи.

Представник позивача в судовому засіданні заяву про відмову від позову в частині позовних вимог підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вищевказаної заяви.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши заяву про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення суми франшизи, приходить до висновку про прийняття відмови від позову в цій частині та закриття провадження по справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає сторонам право вільно розпоряджатися предметом спору і процесу, зокрема, позивач має право відмовитися від позову. Це право закріплено в ч.2 ст.49, ч.1 ст.206 ЦПК України і може бути реалізовано на будь-якій стадії судового процесу.

Відмова позивача від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу.

Причини відмови від позову, з урахуванням принципу диспозитивності, не повинні оцінюватися судом.

Відповідно до ч.3 ст.206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Виходячи з вимог п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

За таких обставин, враховуючи що відмова від позову є правом позивача, у суду відсутні підстави не прийняти відмову позивача від позову в частині вимог, а тому зазначену заяву слід задовольнити, а провадження в цій частині у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 206, 255, 256 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву представника позивача про відмову від позову в частині позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми франшизи та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Прийняти відмову позивача від позову в частині позовних вимог в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми франшизи та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми франшизи.

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми франшизи та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди закрити в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми франшизи.

Роз`яснити позивачу положення ч.3 ст.256 ЦПК України про те, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня підписання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 26.06.2023 р.

Суддя С.В. Єдаменко