БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» березня 2023 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Степанюк А.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь отримані ним грошові кошти у розмірі 65 000 грн.

00 коп., суму з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних у розмірі 12 659 грн. 97 коп., а також завдану моральну шкоду у розмірі 6 000 грн.

00 коп.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 01 лютого 2020 року між ним та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про виготовлення меблів на замовлення № 2 предметом якого була обшивка сходів деревом породи ясен. Строк робіт договору по поставці і збиранню меблів (виробу) складав два календарних місяці з моменту вступу договору в силу. Цього ж дня на виконання умов зобов`язання за договором позивачем передані, а відповідачем прийняті готівкові кошти в сумі 50 000 грн. 00 коп. в якості передплати за договором відповідно до пункту 2.2.1.

Станом на 02 квітня 2020 року на момент закінчення строку дії договору, відповідач як підрядник так і не приступив до виконання своїх зобов`язань за договором. У позивача як замовника відсутня будь-яка інформація щодо виконання або не виконання відповідачем як підрядником своїх зобов`язань за договором.

Разом з тим, 10 та 28 вересня 2020 року позивачем передані відповідачу готівкові кошти у розмірі 15 000 грн. 00 коп.

Відповідач з жодними вимогами, претензіями, попередженнями або повідомленнями щодо початку виконання робіт за договором, повідомленням про завершення робіт за договором, а також актом прийому-передачі меблів (виробу), актом виконаних робіт по виготовленню і збиранню меблів (виробу) чи актом виконаних робіт по монтажу меблів (виробу) не звертався, можливості приступити до виконання замовлення за договором та погодження на це від позивача не отримував.

У вищевикладених обставинах вбачаються ознаки того, що відповідач всіма можливими способами уникав сумлінного виконання своїх зобов`язань за договором.

11 листопада 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 претензію, яка залишена без реагування.

З підстав відшкодування завданих відповідачем збитків, позивач звернувся до суду.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року у справі

№ 754/16046/20 позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення. З підстав повернення грошових коштів набутих відповідачем без достатньої правової підстави з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 26 квітня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26 квітня 2022 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору до ухвалення судового рішення.

12 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмірі 65 000 грн. 00 коп., суму з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних у розмірі 12 659 грн. 97 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп.

12 травня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

24 травня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив у справі про набуття майна та його збереження без достатньої правової підстави.

02 червня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмірі

20 682 грн. 50 коп., набуті та збережені без достатньої правової підстави, суму коштів з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних у розмірі 20 682 грн. 50 коп., до дати проголошення рішення суду, обчислену за формулами, що застосовуються судом для відповідних нарахувань, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. Заява мотивована тим, що відповідачем як виконавцем робіт з виготовлення деталей замовлення виконано лише на 79,22 %. При цьому виконавцем залишилися не виготовленими та не завезеними на об`єкт замовника 32 деталі, при загальній кількості всіх деталей завершеного виробу 154 штуки, що дорівнює долі у процентному відношенні 20,78 %.

Ухвалою суду від 12 липня 2022 року витребувано у ОСОБА_2 належним чином завірені копії документів, пов`язаних з виконанням договору виготовлення меблів на замовлення № 2 від 01 лютого 2020 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1

27 липня 2022 року на виконання вимог ухвали суду ОСОБА_2 направлено до суду клопотання про виконання вимог ухвали.

26 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмірі 14 643 грн.

50 коп., набуті та збережені без достатньої правової підстави, суму з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних, що нараховано на суму боргу у розмірі 14 643 грн. 50 коп. до дати проголошення рішення суду, обчислену за формулами, що застосовуються судом для відповідних нарахувань.

14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відвід судді.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року визнано необґрунтованим відвід судді Василишина В.О. у справі № 361/1158/21.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді у справі Василишина В.О. від розгляду цивільної справи відмовлено.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада

2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу до відповідача ОСОБА_2 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги з урахуванням зменшень підтримав у повному обсязі, пояснив, що договір про виготовлення меблів на замовлення

№ 2 від 01 лютого 2020 року фактично не відбувся, отже всі кошти набуті за цим договором є такими, що набуті без достатньої правової підстави, про що чітко зазначено у рішенні Деснянського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2021 року та постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що за умовами договору від 01 лютого 2020 року ОСОБА_1 повинен був сплатити йому грошові кошти у розмірі 52 500 грн. 00 коп. у якості передплати, протягом одного дня з моменту підписання договору, тобто до 02 лютого 2021 року. Відповідач свого обов`язку за договором не виконав. Станом на 10 вересня 2020 року сплатив лише 50 000 грн. 00 коп. передплати, 2 500 грн. 00 коп., так і залишилися не внесеними. Станом на 10 вересня 2020 року здійснено попередню установку сходів (чорновий монтаж), при цьому спір щодо строків виготовлення меблів був відсутній. 10 вересня 2020 року позивач сплатив йому 7 000 грн. 00 коп., у подальшому

28 вересня 2020 року сплатив грошові кошти у розмірі 8 000 грн. 00 коп. Додав, що коли сходи були готові на 80 % замовник відмовився приймати виконання робіт, мотивуючи своє рішення саме простроченням виконання зобов`язання. Для завершення робіт ОСОБА_1 найняв підрядника на підставі договору № 1 від 20 січня 2021 року, укладеного з ФОП ОСОБА_3 про виправлення недоліків, виготовлення відсутніх деталей, монтаж деталей та завершення виробу. Підтвердив, що всього від ОСОБА_1 він отримав грошові кошти у розмірі 65 000 грн.

00 коп.

Вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір виготовлення меблів на замовлення №2, предметом якого є виконання відповідачем робіт по обшивці сходів деревом породи ясен.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 вказаного договору загальна сума договору складає 75 000 грн. 00 коп.

Згідно з підпунктом 2.2.1 пункту 2 вказаного договору замовник вносить передоплату в розмірі 52 500 грн. 00 коп. від суми договору протягом 1-го дня з моменту укладення договору.

Відповідно до підпункту 2.2.2 пункту 2 вказаного договору друга частина грошових коштів по даному договору, яка складає 15 000 грн. 00 коп. замовник вносить не пізніше дня попередньої установки.

Згідно з підпунктом 2.2.3 пункту 2 вказаного договору остаточну суму, яка складає

7 500 грн. 00 коп. замовник вносить по факту монтажу.

Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 договору строк робіт по поставці і збірці меблів замовнику складає два календарних місяці з моменту вступу договору в силу.

У позовній заяві позивач зазначив, що у день підписання договору про виготовлення меблів він вніс грошові кошти у розмірі 50 000 грн. 00 коп., 10 вересня 2020 року відповідачу передано грошові кошти у розмірі 7 000 грн. 00 коп.,

Відповідно до платіжного доручення №Р24А813835837А65387 від 28 вересня 2020 року, позивачем на рахунок відповідача перераховано кошти у розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Факт отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 65 000 грн. 00 коп. відповідач ОСОБА_2 підтвердив.

При розгляді даної справи по суті встановлено, що у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з позовом про захист прав споживача, відмову від договору та стягнення коштів.

Так, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року у справі № 754/16046/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. При цьому ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми реальних збитків, завданих невиконанням зобов`язань за договором виготовлення меблів на замовлення № 2 від 01 лютого 2020 року з виготовлення та встановлення сходів у розмірі - 38 650 грн. 00 коп. не підтверджені належними та допустимими доказами. Станом на 10 вересня 2020 року позивач сплатив лише 50 000 грн. 00 коп. передоплати.

2 500 грн. 00 коп. залишилися не внесеними в рахунок передплати, відтак договір не набув чинності, та відповідно у виконавця послуг не виникло обов`язків передбачених договором.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Частиною першою статті 837 ЦК України установлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частиною першою статті 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Згідно із положеннями статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З огляду на встановлені при розгляді даної справи по суті обставини, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 849 ЦК України в сукупності з приписами статті 1212 ЦК України та прийняти у справі рішення про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі - 14 643 грн. 50 коп., що є сумою набутою та збереженою відповідачем без достатніх правових підстав відповідно до заявлених позовних вимог.

Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з

29 жовтня 2021 року по день постановлення судового рішення. Таким чином, розмір інфляційних втрат становить 4 439 грн. 13 коп., 3 % річних становлять - 599 грн. 38 коп.

Доводи позивача щодо виконання робіт з виготовлення деталей на 79,22 %, проведення розрахунків щодо загальної кількості поставлених та не поставлених деталей, судом до уваги не приймаються, так як жодним чином не мотивовані.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При зверненні до суду з даним позовом позивач будь-яких судових витрат не поніс.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 80, 141, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

Позов задовольнити - частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 14 643 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок три) грн. 50 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 439 (чотири тисячі чотириста тридцять дев`ять) грн. 13 коп., 3 % річних у розмірі 599 (п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 38 коп., всього 19 682 (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят два) грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Сторони у справі:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин