Провадження № 2/522/1346/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Кулябко О.В.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також є правонаступник померлого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.12.2017 року звернувся до суду з позовом, оформленим належним чином 10.01.2018 року до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , за яким просив скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 175,1кв.м., житловою площею 76,2кв.м., індексний номер 5176917 від 20.06.2013 року, видане державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О.

Згідно обґрунтувань позову, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 06 травня 2006 року, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 . Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 12 квітня 1996 року, виданого на підставі розпорядження №74819, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (у подальшому змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_6 ), ОСОБА_5 були власниками квартири АДРЕСА_1 на праві загальної спільної власності. Позивач посилався на те, що відповідачі як власники квартири АДРЕСА_1 здійснили самочинне будівництво та реконструкцію споруд та своєї квартири, чим порушили його права та інтереси. Вказував, що у відповідності до схематичного плану земельної ділянки 1952 року, з двору з боку квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , інші мешканці будинку постійно користувались вказаним проїздом, оскільки двір будинку займає цілий квартал, інший вихід із двору знаходиться на його протилежному боці, який віддалений від маршрутів міського транспорту та є незручним для користування. Вказував, що проїхати через нього до квартири АДРЕСА_3 неможливо, оскільки у дворі побудовані господарські споруди. Відповідачі самочинно захопили земельну ділянку загального користування (двір), площею близько 100 кв.м., самочинно користуються зведеними на ній господарськими спорудами, на місці квартири АДРЕСА_4 самочинно збудували новий будинок із верандою над загальним проїздом, на місці загального проїзду до двору з боку квартири АДРЕСА_3 встановили ворота. Веранда, ворота та самочинні споруди унеможливили проїзд до Санаторного провулку та, зокрема, до квартири АДРЕСА_2 , з боку санаторію «Магнолія». Зведення самочинних веранди, господарських споруд та встановлення воріт до загального проїзду було здійснено без згоди мешканців квартири АДРЕСА_2 , чим порушує їх права користування загальним проїздом. Із метою узаконення своїх самочинних дій відповідачі власники квартири АДРЕСА_1 , звернулися до Інспекції ДАБК в Одеській області. Інспекцією ДАБК в Одеській області 11.02.2013 року за № ОД 142130420 було зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкції квартири без змін геометричних розмірів та цільового призначення за адресою АДРЕСА_5 , код ДК 1122.1, ІІ категорії складності, замовник ОСОБА_2 . Загальна площа будівлі відповідно до проектної документації 161,5 кв.м./75,9 кв.м.. На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ОСОБА_2 та іншим співвласникам квартири було видано свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_2 від 20.06.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О., а також зареєстровано їх право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 . Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2014р. за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , зобов`язано Інспекцію ДАБК в Одеській області скасувати реєстрацію вищевказаних Декларації про початок виконання будівельних робіт, Декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014р. постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2014 року залишено без змін. Наказом Департаменту ДАБІ в Одеській області від 28.12.2014 року №14 СК було скасовано реєстрацію декларації від 05.02.2013 року №ОД 69 про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції квартири без зміни геометричних розмірів та цільового призначення за адресою: АДРЕСА_5 ; замовник ОСОБА_2 ; скасовано реєстрацію декларації від 11.02.2013 року № ОД 76 про готовність об`єкта до експлуатації квартири АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_2 28.12.2014 році було скасовано декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність до експлуатації, на підставі яких відповідачам було видано свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_2 , від 20.06.2013 року, державним реєстратором Реєстрацію служби Одеського міського управління юстиції Одеській області Рубан М.О., а також зареєстровано їх право власності на квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що саме свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_2 від 20.06.2013 року підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 02.02.2018 року провадження відкрито та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 26.02.2018 року.

23.02.2018 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 26.02.2018 року.

Підготовче засідання 26.02.2018 року було відкладено на 02.04.2018 року, у зв`язку з находженням судді Домусчі Л.В. на семінарі.

У зв`язку з находженням судді Домусчі Л.В. у відпустці, підготовче засідання 02.04.2018 року було відкладено на 14.05.2018 року,

14.05.2018 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 подав клопотання про об`єднання справ в одне провадження.

14.05.2018 року у підготовче засідання з`явилась відповідачка ОСОБА_3 та її представник. Інші учасники справи у засідання не з`явились з невідомих суду причин. ОСОБА_3 зазначила, що від свого сина має довіреність на представлення його інтересів, однак у цьому засіданні її надати не могла. Підготовче засідання було відкладено на 13.06.2018 року.

07.06.2018 року від відповідачки ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення засідання, призначеного на 13.06.2018 року.

13.06.2018 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 подав заяву про застосування строків позовної давності.

В підготовче засідання 13.06.2018 року з`явився представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , який зазначив, що проти позову заперечує, заявив суду клопотання про об`єднання 2 справ в одне провадження, а також заяву про застосування строків позовної давності, питання про можливість призначення справи до розгляду по суті залишив на розсуд суду.

Також з`явився представник позивача ОСОБА_10 , яка позов підтримала, заперечували проти об`єднання справ та просила призначити справу до розгляду по суті, а також надала суду ксерокопію довіреності від ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 на представництво його інтересів.

Інші співвідповідачі до судового засіданні не з`явились, суд належним чином сповістив їх про день, час та місце судового засідання. Від ОСОБА_3 в матеріалах справи мається заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із хворобою ОСОБА_4 .

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, згідно вимог ст. 197,198 ЦПК проводити підготовче засідання у відсутності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки про відкладення, оскільки це вже друге підготовче засідання, в якому присутні сторони по справі та суду не надано підтверджуючих доказів в обґрунтування цієї заяви, а також у зв`язку з присутністю її представника ОСОБА_9 у судовому засіданні та прийняти заяву представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду від 13.06.2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання позовів відмовлено.

Жодних інших клопотань суду не заявлені. Відзивів на позов, у визначений судом строк, суду не надано.

Ухвалою суду від 13.06.2018 року закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті на 17.10.2018 року.

26.09.2018 року від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення засідання, призначеного на 17.10.2018 року, у зв`язку з перенесеним інфарктом та обстеженням.

Представником позивача були подані до суду пояснення від 17.10.2018 року щодо строків позовної давності, в яких зазначено, що про виконання рішення суду, а саме скасування реєстрацій декларацій 28.12.2014 року (що є підставою позову), останньому стало відомо 29.12.2014 року з Листа Департаменту ДАБІ в Одеській області, а позовну заяву подано 19.12.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Таким чином, строк позовної давності позивачем не порушено. (Т.1 а.с.150-151).

В судове засідання 17.10.2018 року з`явився представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , яка пояснила, що ОСОБА_6 є громадянином США та просила долучити до справи копію довіреності від нього на ім`я ОСОБА_3 , апостиль та копію рішення від 15.08.2018 року. Також з`явилась представник позивача ОСОБА_10 . Інші відповідачі до судового засіданні не з`явились, суд належним чином сповістив їх про день, час та місце судового засідання. Від ОСОБА_4 в матеріалах справи мається заява про відкладення розгляду справи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, задовольнити клопотання представника позивача та приєднати до справи пояснення від 17.10.2018 року щодо строків позовної давності, а також задовольнити клопотання представника відповідача та приєднати до справи копію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2018 року та копію довіреності та апостиля від ОСОБА_6 .

Розгляд справи відкладено на 11.12.2018 року та визнано явку відповідача ОСОБА_3 обов`язковою.

В судове засідання 11.12.2018 року з`явились відповідачка ОСОБА_3 , яка також є представником відповідача ОСОБА_6 , також представник позивача ОСОБА_10 .

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, відкласти судове засідання у зв`язку з неявкою відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також для надання ОСОБА_3 документів, що її син ОСОБА_6 є громадянином США.

Розгляд справи відкладено на 30.01.2019 року.

07.12.2018 року відповідачем ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 02.02.2018 року про відкриття провадження у справі.

Представником позивача 30.01.2019 року до суду було подано заяву, згідно якої позивач відмовився від позовних вимог про скасування свідоцтва про право власності відносно відповідача ОСОБА_6 . (Т.1 а.с.179, 180).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2019 року, відмовлено у відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2018 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право власності на квартиру.

Після повернення справи з апеляційної інстанції, справа призначена до розгляду на 27.06.2019 року.

19.06.2019 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 27.06.2019 року.

20.06.2019 року відповідачем ОСОБА_5 була подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 02.02.2018 року про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження від 10.07.2019 року, відмовлено у відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2018 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право власності на квартиру.

Після повернення справи з апеляційної інстанції, справа призначена до розгляду на 07.10.2019 року.

04.10.2019 року відповідачем ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 02.02.2018 року про відкриття провадження у справі.

07.10.2019 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про відвід головуючому, в обґрунтування якої зазначено, що під час розгляду справи виникли обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді Домусчі Л.В. Співвідповідач ОСОБА_6 є громадянином США, за адресою: АДРЕСА_5 не зареєстрований та не проживає. В матеріалах справи наявні відповідні документи. Незважаючи на це, слідуючи проханням представника позивача, в порушення ст. 499 ЦПК України, суд продовжує надсилати судові повістки про виклик ОСОБА_6 у судові засіданні саме за цією адресою, чим порушує його права. Просив розглянути заяву без його участі.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_9 07.10.2019 року надав суду заяву про розгляд справи за його участі, заяву про відвід підтримує.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_10 07.10.2019 року надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що заперечує проти задоволення заяви про відвід судді.

У судове засідання 07.10.2019 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід головуючого судді. Зупинено провадження за розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право власності на квартиру протягом двох днів для вирішення питання відповідно до ст. 40 ЦПК України. Заяву передано до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для визначення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Домусчі Л.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2019 року (с. ОСОБА_11 ) у задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід судді відмовлено.

Справа призначена до розгляду на 04.11.2019 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.03.2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2018 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право власності на квартиру повернуто заявнику.

Після повернення справи з апеляційної інстанції, справа призначена до розгляду на 18.06.2020 року.

29.05.2020 року відповідачем ОСОБА_4 була подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 07.10.2019 року у частині зупинення провадження.

01.10.2020 року відповідачка ОСОБА_3 надала до суду клопотання про зупинення провадження у справі, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_4 помер, у зв`язку з чим, просила зупинити провадження у справі до залучення правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідача ОСОБА_4 (Т.2 а.с.44-46).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.03.2021 року, відмовлено у відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право власності на квартиру.

У судовому засіданні 17.05.2021 року були присутні представник позивача ОСОБА_10 , яка усно заявила до суду клопотання про витребування спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 . Також була присутня відповідачка ОСОБА_3 , яка повідомила суду, що спадкова справа була відкрита у приватного нотаріуса Шклярук З.М.. Розгляд справи відкладено на 01.07.2021р. з метою вирішення питання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 17.05.2021 року усне клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шклярук З.М. матеріали спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Витребувані матеріали спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 надійшли до суду 24.06.2021 року. (Т.2 а.с.75-86)

01.07.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 01.07.2021 року.

Розгляд справи 01.07.2021 року через неявку сторін був відкладений на 31.08.2021 року.

У судове засідання 31.08.2021 року з`явився представник позивача ОСОБА_10 та відповідачка ОСОБА_3 .

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, враховуючи, що з матеріалів спадкової справи заведеною після смерті ОСОБА_4 вбачається, що з заявою про вступ у спадщину звернулась тільки ОСОБА_3 , тому згідно ст. 55 ЦПК України залучити ОСОБА_3 в якості правонаступника померлого ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 31.08.2021 року, прийнято відмову ОСОБА_1 від частини позовних вимог до ОСОБА_6 щодо скасування свідоцтва про право власності від 20.06.2013 року та провадження у справі в цій частині закрито. Продовжено розгляд справи у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також виступає як правонаступник померлого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право власності на квартиру.

Після проголошення ухвали суду було продовжено судове засідання.

Представник позивача ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що позивач є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , а співвласниками квартири АДРЕСА_4 по вказаному адресу були відповідачі, та вони згодом провели реєстрацію своєї квартири. Їм було видано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації та на підставі цього було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 , і таким чином право власності позивача порушені, бо туди увійшли сарай, веранда, яка знаходиться над проїздом. Проїзд було перекрито і встановлені ворота, та зараз неможливо проїхати з боку території санаторію «Магнолія». Позивач звертався до суду, та у 2014 році постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2014р. зобов`язано Інспекцію ДАБК в Одеській області скасувати реєстрацію Декларації про початок виконання будівельних робіт, Декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Наказом Департаменту ДАБІ в Одеській області від 28.12.2014 року №14 СК було скасовано реєстрацію декларації від 05.02.2013 року №ОД 69 про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції квартири без зміни геометричних розмірів та цільового призначення за адресою: АДРЕСА_5 ; скасовано реєстрацію декларації від 11.02.2013 року № ОД 76 про готовність об`єкта до експлуатації квартири АДРЕСА_1 . 28.12.2014 році було скасовано декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність до експлуатації, на підставі яких відповідачам було видано свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_2 від 20.06.2013 року. Оскільки свідоцтво про право власності було видано на підставі скасованих Декларацій, прошу скасувати і свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 20.06.2013 року. Також, пояснила, що вони звернулись до суду з позовом в межах трирічного строку, тому строк позовної давності пропущений не був.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що у 1998 році квартира АДРЕСА_1 розвалювалася та іншого виходу не було, вони відновляли своє житло та при цьому ніякої землі та сараю не зайняли. Позивач тоді там не проживав. Також пояснила, що ніякого проїзду там не було, позивач користується хвірткою. Зазначила, що вона постійно нервує через позивача та стала інвалідом 2 групи (проблеми зі слухом та зором)

Розгляд справи відкладено на 28.10.2021 року для виклику відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а також їх представників.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23.12.2022 року у справі №522/23995/17 апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2021 року про закриття провадження в частині позовних вимог залишено без змін.

Після апеляційної інстанції цивільна справа № 522/23995/17 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси 05.01.2023 року.

Розгляд справи призначений на 22.02.2023 року.

17.01.2023 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Скіндер В.Б. надійшла заява про розгляд справи, призначеного на 22.02.2023 року у її відсутності, позовні вимоги просила залишити без задоволення у повному обсязі.

25.01.2023 року від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи, призначений на 22.02.2023 року у їх відсутності, просили позовні вимоги залишити без задоволення у повному обсязі.

Розгляд справи 22.02.2023 року через неявку сторін був відкладений на 29.03.2023 року.

29.03.2023 року від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява про відкладення розгляду справу, призначеної на 29.03.2022 року.

Розгляд справи 29.03.2023 року через неявку сторін був відкладений на 18.05.2023 року.

18.05.2023 року від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутності.

В судове засідання 18.05.2023 року сторони не з`явилися, в справі наявні заяви про розгляд справи без їх участі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення учасників справи, суд приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 06 травня 2006 року, є власниками по 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , житл пл..102,6 кв.м. заг. пл..153,2 кв.м.а.с.5-6, т.1).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 12 квітня 1996 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №74819, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (у подальшому змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_6 ), ОСОБА_5 були власниками квартири АДРЕСА_1 , на праві загальної спільної власності (а.с.7, т.1).

Згідно даного свідоцтва, загальна площа квартири АДРЕСА_4 становила 49.2 кв.м..

У подальшому, 20.06.2013 року, державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О. (тобто після проведення реконструкції), було зареєстровано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у рівних частинах по 1/5 за кожним право власності №6 за вищевказаною адресою АДРЕСА_3 (індексний номер 5176917 (а.с.8, т.1). Загальна площа квартири вже склала 175,1 кв.м., житлова 76,2 кв.м..(а.с.8).

Суд вбачає, що на розгляді Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №815/5368/13-а за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_8 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, третіх осіб, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про визнання протиправними дій щодо реєстрації та скасування декларацій про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції квартири без зміни геометричних розмірів та цільового призначення та про готовність об`єкта до експлуатації.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2014р. (а.с.9-14, т.1) позов ОСОБА_8 , ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме зобов`язано Інспекцію ДАБК в Одеській області скасувати реєстрацію Декларації від 05.02.2013р. за №ОД 69 про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції квартири без зміни геометричних розмірів та цільового призначення за адресою: АДРЕСА_5 ; скасувати реєстрацію Декларації від 11.02.2013р. за №ОД 76 про готовність об`єкта до експлуатації - квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014р. постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2014 року залишено без змін.

Наказом Департаменту ДАБІ в Одеській області від 28.12.2014 року №14 СК (а.с.15, т.1) було скасовано реєстрацію декларації від 05.02.2013 року №ОД 69 про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції квартири без зміни геометричних розмірів та цільового призначення за адресою: АДРЕСА_5 , замовник ОСОБА_2 ; скасовано реєстрацію декларації від 11.02.2013 року № ОД 76 про готовність об`єкта до експлуатації квартири АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_2 ..

Згідно супровідного листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області №05/1-2390 від 29.12.2014 року, Головному управлінню юстиції в Одеській області Відділу Примусового виконання рішень старшому державному виконавцю Булахевич С.В. було направлено копію наказу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 28.12.2014 року №14 СК для виключення внесених даних з єдиного реєстру в установленому порядку, та просили у звязку з виконанням Постанови від 15.10.2014 року закрити виконавче провадження №45066884. (а.с.32 т.1).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №86706763 від 10.05.2017 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , по 1/5 частки кожному у рівних частинах. (а.с.34,35 т.1)

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2018 року у справі №522/9825/18, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задоволено частково. Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , а також стягнуто судовий збір. (а.с.155,156 т.1).

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер відповідач по справі - ОСОБА_4 у віці 54 років, про що свідчить копія свідоцтва про смерті серії НОМЕР_3 від 25.06.2020 року, актовий запис 6293. (а.с.45 т.2).

Із матеріалів спадкової справи №2/20221, заведеної приватним нотаріусом ОМНО Шклярук З.М. 02.03.2021 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3 (дружина померлого, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ) (а.с.76, 82 т.2).

Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №63754801 та №63754841 від 02.03.2021 р. сформованої та виданої приватним нотаріусом Шклярук З.М. у зв`язку з відкриттям спадкової справи, інформація у спадковому реєстрі щодо померлого ОСОБА_4 відсутня. (а.с.83,84 т.2).

При цьому судом також встановлено, що постановою Верховного Суду від 24.11.2021р. по справі № 815/5368/13-а : Скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2014 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2020, а провадження у справі №815/5368/13-а за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предсет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - закрито.

Також роз`яснено позивачам, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції цивільного суду та що вони вправі протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

При цьому судом встановлено, що позивачі оспорюють рішення суб`єкта владних повноважень, яке фактично стосується права третіх осіб на реконструйовану частину квартири, саме з підстав незгоди з фактом такої реконструкції, що, на думку позивачів, призвело до порушення їх прав - зменшення загального проїзду до їх житлового будинку. За таких обставин цей спір стосується не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо реєстрації декларацій, скільки правомірності здійснення третьою особою реконструкції частини вказаного домоволодіння. З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що у цій справі існує спір про право, а тому обраний позивачами спосіб захисту не приведе до відновлення порушених їх прав.

Спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тому з урахуванням суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21.11.2018 у справі № 813/1362/16, від 28.11.2018 у справі № 825/642/18, від 29.01.2019 у справі № 803/1589/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Відповідно до ч. 9 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою для оформлення права власності на нього.

Підставою для даного цивільного позову позивачем зазначається, що відповідачем проведено реєстрацію декларації від 05.02.2013 за №ОД 69 про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції квартири без зміни геометричних розмірів та цільового призначення за адресою: АДРЕСА_5 , та декларації від 11.02.2013 №ОД 76 про готовність зазначеного вище об`єкта до експлуатації, у яких заявником ОСОБА_2 були наведені недостовірні дані, оскільки, як було встановлено проведеною Інспекцією ДАБК перевіркою в результаті реконструкції квартири було збільшено геометричний розмір об`єкта реконструкції шляхом улаштування другого поверху. Тобто реконструкція була проведена з вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон № 3038-VI), Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466 (далі Порядок № 466) та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 (далі Порядок № 461), що діяли на той час.

Зазначені обставини не спростовані відповідачами , і також встановлені судами по справі № 815/5368/13-а.

Доказів щодо надання відповідачам у встановленому законом порядку земельної ділянки з правом користування або у власність також не вбачається.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як регламентує ч.1, ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно із статтею 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з положеннями частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною другою статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (частина 5 статті 39 Закону).

Відповідно до частини 9 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою, серед іншого, для оформлення права власності на нього.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів".

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Окрім того, суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Щодо обрання позивачем належного способу захисту суд враховує наступні висновки Верховного Суду.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких, провадиться державна реєстрація права власності, яке вони посвідчують.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 29.01.2020 у справі № 922/900/19, від 13.01.2020 у справі № 910/24473/16, від 17.04.2019 у справі № 916/641/18, від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18 та від 10.04.2018 у справі № 927/849/17, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином.

Отже, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчувальний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво як посвідчувальний документ втрачає свою юридичну силу і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою, сьомою статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді справи суд враховує висновок Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 263/18985/19, що державна реєстрація не може легалізувати самочинне будівництво. Так, статтею 24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (пункти 1, 3, 4 частини першою зазначеної статті). Верховний Суд зауважив, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Формулювання положень статті 376 ЦК виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно ніж ті, що встановлені цією статтею. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила самочинне будівництво, у силу наведених положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. З огляду на відсутність доказів надання земельної ділянки відповідачу для будівництва спірного магазину, відсутність формування земельної ділянки… відсутні підстави для набуття ОСОБА_2 права власності не нерухоме майно.

Суд не враховує висновки Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 916/1986/18 як такі, що викладені відносно обставин, що не є тотожними наявним у цій справі.

Згідноч.3 ст. 26 Закону України «Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

20 травня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 361/953/16-ц вказав, що аналіз положень ст. 152, ч. 1 ст. 155 ЗК України, ст. 21, до ч. 1 ст. 393 ЦК України, свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

На думку суду належним способом захисту є вимога про припинення речових прав відповідачів на самовільно реконструйовану квартиру та зобов`язання привести її до попереднього стану.

Щодо застосування позовної давності слід вказати наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про виконання рішення суду - скасування реєстрацій декларацій, що є підставою позову ОСОБА_1 , останньому стало відомо 29.12.2014р. з листа Департаменту ДАБІ в Одеській області (іншого відповідачами не довелдено). Позовну заяву подано ОСОБА_1 19.12.2017р., тобто в межах трирічного строку позовної давності. Таким чином, строк позовної давності позивачем не порушено.

За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволеннї позовних вимог з підстав неналежного способу захисту..

При цьому суд вважає необхідним зазначити на зловживання стороною відповідачів своїми процесуальними правами, що призвели до тривалого часу розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 , 4 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Не дивлячись на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади, вказана обставина жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь в справі, направлене на те, що умисне перешкодило досягнення органом судової влади вказаних завдань.

Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Проблеми, пов`язані із недобросовісним виконання своїх процесуальних обов`язків та зловживанням процесуальним правом, можуть ущемити право кожного на судовий розгляд протягом розумного строку, що захищається гарантіями статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Суд вбачає зловживанням процесуальними правами відповідачами (їх представниками) шляхом вчинення процесуальних дій, а саме : неодноразове звернення із завідомо безпідставними апеляційними скаргами, які не відповідають вимогам ЦПК України; завідомо безпідставні відводи суду; тобто дії, спрямовані нап затягування розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.3, 15, 16, 179, 181, 321, 328, 331, 376 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.1,3, 4-13, 19, 23, 26, 42, 43, 44, 48, 49, 52, 58, 69, 76-82, 89, 92, 175, 209, ч.1, 3 ст. 223, 229, 234, 241, 242-246, 247, 248, 258,259, 263-265,268, 354, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також є правонаступником померлого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право власності на квартиру відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 26.05.2023 року.

Суддя: Домусчі Л.В.