Справа № 382/877/20
Провадження №2/382/16/23
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2023 року Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого Кисіль О. А.

при секретарі Твердохліб Г. М.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Яготин Київської області справу за позовом виконувача обов`язків прокурора Київської області в інтересах держави до Головного управління держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство "Зернівка" про скасування наказів Головного управління Держземагенства у Київській області та визнання недійсними договорів оренди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовом до Головного управління держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство "Зернівка" про скасування наказів Головного управління Держземагенства у Київській області та визнання недійсними договорів оренди.

Представник ОСОБА_1 адвокат Черних О. В. звернулася до суду із клопотанням про закриття провадження по даній справі, з котрого вбачається, що у червні 2020 року позивач пред`явив позов до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство "Зернівка" про визнання недійсними наказів та визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок. При цьому посилався на те, що договори оренди земельних ділянок між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держземагенством у Київській області були укладені 17.11.2014 на підставі наказів Головного управління Держземагенства у Київській області від 05.08.2014. На момент укладання вказаних угод ОСОБА_1 являвся засновником та керівником фермерського господарства «Зернівка» (дата державної реєстрації 18.02.1993) та мав на праві постійного користування земельну ділянку площею 49,60 га, а також на підставі договорів оренди від Яготинської районної державної адміністрації Лемешівської сільської ради у власне користування та користування фермерського господарства земельні ділянки площею 320 га. Відповідна до умов договорів оренди від 17.11.2014, Головним управлінням Держземагенства у Київській області спірні земельні ділянки були передані ОСОБА_1 як фізичній особі для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення, натомість ФГ «Зернівка» із відповідною заявою не зверталося, земельні ділянки в установленому законом порядку не передавалися. Однак, вказані накази, на думку позивача, видані з порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, оскільки земельні ділянки, на підставі спірних наказів, передані без проведення конкурсу (земельних торгів), оскільки відповідно до вказаних норм закону, громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах. В той же час, ОСОБА_1 своє право на отримання земельної ділянки державної власності вже реалізував, а тому вже не мав права на отримання на поза конкурсній основі для ведення фермерського господарства інших земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Відтак, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів здійснено відповідно до змісту правовідносин та суб`єктного складу учасників.

Згідно з ч.5, 6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Великою Палатою Верховного Суду у справі №922/1830/19 переглядалось судове рішення у подібних правовідносинах і стосувалося юрисдикції спорів про надання фізичній особі, яка вже мала створене на земельній ділянці державної/комунальної власності фермерське господарство, повторно земельної ділянки для ведення фермерського господарства, без проведення земельних торгів.

Ухвалою від 03.12.2020 справу № 922/1830/19 було вирішено передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від її правового висновку, висловленого в постановах від 20 березня 2019 року у справі № 619/1680/17-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 621/2501/18, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 12 травня 2020 року у справі № 357/1180/17, щодо цивільної юрисдикції спорів про повторне надання фізичній особі земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1830/19 від 05.10.2022, зокрема «п 6.19. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

6.24. Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. Спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами розглядаються господарськими судами.

6.33. Фермерські господарства створюються для вироблення товарної сільськогосподарської продукції, здійснення її переробки та реалізації з метою отримання прибутку.

6.34. За положенням статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

6.35. Таким чином, і відповідно до статті 1 Закону № 973-IV, і відповідно статті 42 ГК України фермерське господарство є формою підприємницької діяльності, а надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення власної підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.

6.36. Тобто земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи: 1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства; 2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці.

6.37. Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства.

6.38. Хоча, як зазначалося вище, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі.

6.39. Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства.

6.40. У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб- підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.

6.65. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 619/1680/17-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 621/2501/18, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 12 травня 2020 року у справі № 357/1180/17, стосовно належності до цивільної юрисдикції спорів про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

6.67. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.»

Враховуючи вищевикладене, вважають, що розгляд даної справи підлягає в порядку господарського судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження по справі підлягає закриттю, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного просила закрити провадження у справі 382/877/20 за позовом виконувача обов`язків прокурора Київської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство "Зернівка" про скасування наказів Головного управління Держземагенства у Київській області, визнання не дійсними договорів оренди, в зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти даного клопотання з огляду на висновки Верховного Суду викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1830/19 від 05.10.2022.

Керівник фермерського господарства "Зернівка" звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність, та просив розглянути та задовольнити клопотання представника ОСОБА_1 про закриття провадження по справі.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи належним чином повідомлений.

Так, статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, за змістом частини першої якої вони розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1830/19 від 05.10.2022, вбачається, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Фермерські господарства створюються для вироблення товарної сільськогосподарської продукції, здійснення її переробки та реалізації з метою отримання прибутку. За положенням статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, і відповідно до статті 1 Закону № 973-IV, і відповідно статті 42 ГК України фермерське господарство є формою підприємницької діяльності, а надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення власної підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Тобто земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи: 1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства; 2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці. Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства.

Хоча, як зазначалося вище, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі. Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства. У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб- підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 619/1680/17-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 621/2501/18, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 12 травня 2020 року у справі № 357/1180/17, стосовно належності до цивільної юрисдикції спорів про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи вище викладене, а також враховуючи що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство, та враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1830/19 від 05.10.2022, клопотання про закриття провадження по даній справі, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 382/877/20 за позовом виконувача обов`язків прокурора Київської області в інтересах держави до Головного управління держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство "Зернівка" про скасування наказів Головного управління Держземагенства у Київській області та визнання недійсними договорів оренди, в зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 19.04.2023 року.

Суддя Кисіль О. А.