Справа № 341/1409/22
Провадження № 22-ц/4808/469/23
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 28 листопада 2022 року, у складі судді Мергеля М.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірваний. Дочка є повнолітньою, проте навчається у Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького. На навчання дитини потрібні чималі кошти, які позивачка оплачує самостійно. Позивачка не має можливості одна утримувати спільну з відповідачем дитину матеріально. Відповідач працездатний та має доходи.

Просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 грн щомісяця до досягнення дочкою 23-х років.

Рішенням Галицького районного суду від 28 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 1372 грн щомісячно.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Грудзевича на користь ОСОБА_1 914,67 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 453,86 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачка з`явилася в судове засідання 23.11.2022, однак у рішенні такий факт не зафіксовано. Суд першої інстанції не надав їй можливості взяти участь в судовому засіданні та подати відповідні докази.

Вказує, що ОСОБА_3 є повнолітньою дочкою сторін та перебуває на повному утриманні позивачки. Так, дочка є студенткою ІІ курсу медичного факультету Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького денної форми навчання (державне замовлення, стаціонарне навчання), що виключає можливість її працевлаштування. Тому є необхідність у коштах на харчування, канцтовари, одяг, проїзд тощо. Крім того, зазначає, що дочка часто хворіє, їй проведено декілька операцій у зв`язку з переломом стегнової кістки із зміщенням уламків, що потягло додаткові витрати.

Також зазначає, що змушена була орендувати квартиру у м. Львові, про що укладено договір майнового найму.

Однак про такі обставини суд першої інстанції не зазначив.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно вказав на недостатність коштів у відповідача у зв`язку з його хворобами та наявністю двох дітей, оскільки відповідач жодних доказів на підтвердження цього суду не надав.

Зазначає, що між сторонами вже було кілька судових процесів щодо стягнення аліментів та зменшення їхнього розміру. Відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів, не намагається офіційно працевлаштуватись. Проте неофіційно працює, проживає в центрі АДРЕСА_1 та має у власності автомобіль, такі обставини свідчать, що відповідач має достатньо коштів, щоб сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн, що є необхідним та достатнім для забезпечення розвитку дитини.

Просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові, в решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача згідно рішення Галицького районного суду від 25 січня 2022 року стягувався на користь позивачки гарантований законодавством розмір аліментів для дітей віком до 18 років на утримання дочки ОСОБА_4 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, який становить 1372 грн, позивачка звертаючись із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання уже повнолітньої дочки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, просила стягнути аліменти у розмірі 3000 грн. Разом з тим, позивачка не надала доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі, а оскільки встановлено, що відповідач офіційно не працює, хворіє, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1372 грн щомісячно.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітню дочку, яка продовжує навчатися, суд першої інстанцій не встановив наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_2 у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітньої дочки.

Позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 3000 грн посилалася на те, що відповідач неофіційно працює, має у власності квартиру та автомобіль, його матеріальний стан дозволяє йому спільно з нею нести витрати пов`язані з навчанням дочки.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано врахував стан здоров`я та матеріальне становище відповідача. Так, рішенням Галицького районного суду від 25 січня 2022 року встановлено, що згідно копії виконавчого листа від 08 грудня 2017 року №341/1197/17, виданого Галицьким районним судом Івано-Франківської області, з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання двох дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачка не навела доказів, які б об`єктивно доводили, що відповідач ОСОБА_2 враховуючи його матеріальний стан та обставини справи має змогу сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн, а тому суд першої інстанції даючи оцінку зібраним доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1372 грн щомісячно.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Галицького районного суду від 31.10.2022 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та призначено справу до розгляду на 13.00 год 16.11.2023 року.

16.11.2023 року адвокат Шевчук-Філімон Н.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала заяву про відкладення розгляду справи призначеної на 16.11.2023 року через її зайнятість у іншій справі.

16.11.2022 року розгляд справи судом першої інстанції відкладено на 15.30 год 23.11.2022 року, про що повідомлено адвоката ОСОБА_8

21 листопада 2022 року представник позивачки повторно подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на стан здоров`я.

З огляду на повторну неявку представника позивачки, суд керуючись положеннями ст. 223 ЦПК України, відхилив клопотання про відкладення розгляду справи та розглянув справу за відсутності представника позивачки, яка будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання.

З огляду на зазначене відсутні підстави для висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано ухвалив рішення за відсутності представника позивачки.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 28 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин