ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1474/23
Провадження № 6/210/79/23
У Х В А Л А

іменем України

"12" травня 2023 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скотар Р.Є., за участі секретаря судового засідання Хмельницької Ю.В. розглянувши заяву адвоката Корсун Сергія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Корсун Сергій Іванович звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий 27.03.2023 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою ОСОБА_2 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви, тобто з 20.03.2023 року і до повноліття дитини.

Заява мотивована тим, що 20 квітня 2023 року боржник вперше, довідався про існування судового наказу №210/1474/23 від 27.03.2023 року, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Боржник вважає, що судовий наказ було видано помилково, а обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його добровільним виконанням боржником.

Неповнолітній син боржника ОСОБА_3 , у березні 2022 року разом з мамою - ОСОБА_2 , виїхав до Республіки Польща. У послідуючому стягував повернулася в Україну та проживає у м. Кривий Ріг.

Виконуючи свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини, боржник постійно бере участь в утриманні сина ОСОБА_3 шляхом перерахування грошових переказів на картковий рахунок сина № НОМЕР_1 , відкритий у Монобанку.

За таких умов, заявою стягувача про видачу судового наказу про стягнення аліментів з боржника, введено суд в оману та отримано судовий наказ на користь стягувача. Стягувач не мала права звертатися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на власну користь, оскільки не проживає з дитиною.

Від стягувача ОСОБА_2 , до початку судового засідання, 12 травня 2023 року надано до суду письмові пояснення, в яких зазначено наступне. На рахунок того, що помилково було видано судовий наказ вважає не правильним. Гроші були нараховані на картку, їй були не відомі фактичні суми. Домовленість чоловіка і сина її здивувала. Дитина не може розпоряджатися грошима правильно. Вважає дану заяву боржника не доречною. Дитина проживає в Польщі, а вона хоче мати гарантію його матеріального забезпечення, коли вона приїде до нього.

Від адвоката Корсун С.І. перед початком судового засідання, подано заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності сторони заявника, вимоги, викладені у заяві, сторона заявника підтримує в повному обсязі.

Суд розглядає заяву у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу; неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши наявні докази по справі на основі повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних матеріалів справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.03.2023 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено судовий наказ за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви, тобто з 20.03.2023 року і до повноліття дитини (а.с.18).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення, судовий наказ, відправлений боржнику ОСОБА_1 , було отримано 03.04.2023 року ОСОБА_2 , що підтверджується її підписом (а.с.22).

Відповідно до копії військового квитка НОМЕР_4 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 21.09.2022 року, згідно наказу №235 (а.с.28-29).

Згідно довідки Міністерства оборони України ВЧ НОМЕР_5 від 21.04.2023 року, старший матрос ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_5 з 21.09.2022 по мобілізації (а.с.30).

З довідок, доданих до заяви вбачається, що ОСОБА_4 присвоєно номер Pesel 1 і він навчається в школі-ліцеї Республіки Польща (а.с.31-32).

Згідно довідки про наявність рахунку від 20.04.2023 року, на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрито рахунок № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 в АТ «Універсал Банк» (а.с.33).

З фотокопії зарплатної картки ОЩАДБАНКУ вбачається, що на ім`я ОСОБА_5 відкрита картка за номером НОМЕР_6 (а.с.34).

06.12.2022 року з картки відправника НОМЕР_7 на картку одержувача НОМЕР_8 було відправлено 15 000,00 грн., 10.01.2023 року було відправлено 20 000,00 грн., 07.02.2023 року було відправлено 10 000,00 грн., 07.03.2023 року було відправлено 10 000,00 грн., 06.04.2023 року було відправлено 10 000,00 грн., що підтверджується квитанціями ОЩАДБАНК (а.с.35-39).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, наказного провадження. Частиною 3 вищезазначеної статті встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" судовий наказ є виконавчим документом.

Стаття 160 ЦПК України встановлює, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

З матеріалів справи вбачається, боржник ОСОБА_1 у добровільному порядку сплачує кошти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , починаючи з грудня 2022 року.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтями 183 та 184 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, сімейним та процесуальним законодавством визначено, що право вимоги про стягнення аліментів на підставі судового наказу належить тому з батьків або іншому законному її представнику, з яким вона проживає.

При зверненні до суду відповідний заявник повинен дотримуватися процесуальної дисципліни та вимог закону, які наділяють його статусом особи, якій належить право вимоги.

Проте, як зазначає боржник в поданій заяві, і підтверджує стягувач в поданих письмових поясненнях, неповнолітній син ОСОБА_4 , на утримання якого стягуються аліменти, проживає в Польщі, окремо від матері, яка за судовим наказом є стягувачем, що окремо підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160, 173, 259, 432 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Корсун Сергія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати судовий наказ від 27.03.2023 року, виданий у справі №210/1474/23 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Р. Є. Скотар