Номер провадження: 22-ц/813/232/23
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 523/11205/18

Номер провадження: 22-ц/813/232/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , правонаступником якого є - ОСОБА_2 ,

- відповідач ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приморська державна нотаріальна контора,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , правонаступником якого є - ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приморська державна нотаріальна контора, про встановлення факту ухилення спадкоємця від утримання, догляду, лікування та поховання спадкодавця, усунення від права на спадкування, скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права на частку у спадковому майні, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступником якого є - ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Бузовського В.В. о 15 годині 24 хвилині 01 серпня 2019 року, повний текст судового рішення складений 12 серпня 2019 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) встановити факт ухилення ОСОБА_3 від утримання, догляду, лікування та поховання матері - ОСОБА_4 ; 2) усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_3 , на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 ; 3) скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.07.2017 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В., на 2/3 частки у спадщині - квартири АДРЕСА_1 ; 4) визнати за ОСОБА_1 право на 1/3 частки у спадщині, належної відповідачу ОСОБА_3 - квартири АДРЕСА_1 ; 5) зобов`язати державного нотаріуса Другої Одеської державної нотаріальної контори видати ОСОБА_1 , свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки у спадщині - квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2006 року було визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її матері - ОСОБА_5 .

Позивач проживав з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з 1973 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті дружини - ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки є чоловіком померлої.

Крім позивача спадкоємцями також є повнолітні діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2017 року, виданого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1-1878, 2/3 частини вищевказаної квартири належить сину позивача - ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що молодший син - ОСОБА_3 відмовився від своєї спадщини на користь свого брата.

Позивач вважає, що відповідач повинен бути усунений від права на спадкування, оскільки ухилявся від надання будь-якої допомоги матері, яка перебувала в безпорадному стані та тривалий час знаходилась на дорогому, вартісному лікуванні в Ізраїлі та потребувала допомоги та утримання (Т. 1, а. с. 7 - 10).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 просить відмовити у задоволені позовної заяви.

Відповідач зазначає, що померла ОСОБА_4 не перебувала тривалий час в безпорадному стані, оскільки до 05 травня 2016 року, до виїзду на постійне місце проживання до держави Ізраїль, працювала та отримувала пенсію по інвалідності. Посилання позивача на те, що нібито останній витратив кошти у сумі 35 000 доларів США на лікування ОСОБА_4 не підтвердженні жодними доказами та не надано доказів, що вказані кошти були витрачені на її лікування.

31 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали громадянство Ізраїлю, де ОСОБА_4 отримувала безкоштовне лікування та щомісячну соціальну допомогу. Для щоденного догляду за нею було закріплено медичного працівника.

Також відповідач пояснює, що він постійно працює лікарем-хірургом в КУ «Одеська обласна дитяча лікарня», у зв`язку з чим не міг виїхати з матір`ю на такий тривалий час до держави Ізраїль. Також зазначає, що померла ніколи не зверталася до відповідача за допомогою, оскільки отримувала її в достатньому обсязі. Тому взагалі не може існувати ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю (Т. 1, а. с. 62 - 64).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 01 серпня 2019 року відмовлено у задоволені вищевказаного позову ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено обставин визначених ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Позивачем не було доведено, що померла ОСОБА_4 перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме відповідача (Т. 2, а. с. 37 - 38).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги (Т. 2, а. с. 45 - 48).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) помилковими є висновки суду першої інстанції про недоведеність безпорадного стану ОСОБА_4 , оскільки вказані обставини підтверджуються наданими суду доказами; 2) судом не було взято до уваги покази свідків; 3) відповідачем свідомо не надавалась ніяка допомоги своїй матері (Т. 2, а. с. 45 - 48).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 01.08.2019 року (Т. 2, а. с. 51 - 52).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.10.2019 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 75 - 76).

Ухвалою одеського апеляційного суду від 18.11.2021 року витребувано з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №14688 від 02.11.2021 року, серія НОМЕР_1 ) (Т. 2, а. с. 133 - 134).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.08.2022 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів. Витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євої Людмили Геннадіївни належним чином засвідчену копію спадкової справи № 42/2021 щодо майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 2, а. с. 172 - 173).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.11.2022 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про заміну сторони позивача його правонаступником. Залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , яка фактично проживає за адресою - АДРЕСА_2 ) замість ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , і проживав за адресою - АДРЕСА_2 . (Т. 2, а. с. 214 - 216).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншого складу колегії суддів. Призначено справу до розгляду (Т. 2, а. с. 223 - 223 зворотна сторона).

18.05.2023 року від адвоката Берковича Ю.О., діючого від імені ОСОБА_2 , надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, представник просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

В судовому засіданні адвокат Криворучко В.О., діюча від імені ОСОБА_3 , особисто ОСОБА_3 просили в апеляційну скаргу залишити без задоволенн, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2006 року визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її матері - ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 24 - 26).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 65), після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

Спадкоємцями першої черги за законом є сини померлої - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та чоловік - ОСОБА_1 , які у встановлений законом строк звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 163, 164).

Син померлої - ОСОБА_3 подав заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна на користь брата - ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 165).

Померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , відповідно до довідки КУ «Центр первинної медико-санітаної допомоги №28», працювала на посаді лікаря невропатолога з 13.01.1999 р. по 30.06.2014 р. (Т. 1, а. с. 66).

Відповідно до довідки № 56 від 10.09.2018 р. ОСОБА_4 з 01.07.2014 р. по 05.05.2016 р. працювала в КУ «Міська поліклініка №29» м. Одеса на посаді лікаря невропатолога (Т. 1, а. с. 68).

Згідно довідки до акту МСЕК № 094513 Серія 2-18 ОВ від 18.11.2008 р. ОСОБА_4 встановлено другу групу інвалідності безстроково (Т. 1, а. с. 85).

Відповідно до довідки до акту МСЕК № 798186 Серія 10 ААВ від 27.04.2016р., ОСОБА_4 встановлено першу А групу інвалідності, та надано висновок, що вона потребує постійного стороннього огляду (Т. 1, а. с. 86).

Згідно довідки від 01.11.2018 року громадяни Ізраїлю - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 репатріювалися в Ізраїль 30 травня 2016 року та отримали від Фонду Дружби подарунковий чек на суму - 8 000, 00 шекелів (Т. 2, а. с. 143).

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т. 2, а. с. 178 зворотна сторона).

Згідно із матеріалами спадкової справи відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини звернулась - ОСОБА_2 (Т. 2, а. с. 171).

Між сторонами виникли спадкові правовідносини щодо усунення від права на спадкування.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для усунення відповідача від права спадкування.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи апеляційної скарги про ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та про перебування спадкодавця у безпорадному стані не спростовують вищевказані встановлені по справі обставини, а тому є безпідставними.

У справі, яка переглядається, установлено, що спадкодавець ОСОБА_4 мала першу групу інвалідності та потребувала стороннього догляду. Однак, позивачем не доведено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 зверталась до ОСОБА_3 з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого останній ухилився.

Отже, матеріалами справи не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не вчинив умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Оскаржуване рішення містить мотивування про те, що згідно частини п`ятої статті 1224 ЦК України усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Аналогічні висновки щодо тлумачення і застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 453/968/17 (провадження № 61-17623св19), 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 14 лютого 2022 року у справі № 296/12034/18 (провадження № 61-15140св20).

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установивши, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що спадкодавець потребувала допомоги саме від відповідача, а останній, у свою чергу, умисно ухилявся від надання такої допомоги та про можливість останнім надавати таку допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 ..

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, вищенаведені доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, а тому не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , правонаступником якого є - ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , правонаступником якого є - ОСОБА_2 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 травня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе