Провадження 2/127/1268/23
У Х В А Л А

18 квітня 2023 року

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Вохмінова О.С., отримавши позовну заяву АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування постанови, визнання рішення про проведення торгів неправомірним, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

13.04.2023 року до суду надійшла позовна заява в порядку ЦПК про оскарження дій головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Микитюка М.О. у виконавчому провадженні 70839496 щодо виконання виконавчого листа 127/4999/22, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 04.01.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 11 845 доларів США. Позивач не є учасником виконавчого провадження, проте просив скасувати постанову головного державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Микитюка М.О. від 07.03.2023 року про опис та арешт земельної ділянки площею 0, 1308 га, кадастровий номер :02:020:158 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Микитюка М.О. про проведення земельних торгів щодо вказаної земельної ділянки; зобов`язати Перший відділ ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати земельні торги щодо земельної ділянки площею 0, 1308 га, кадастровий номер :02:020:158 за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою вказаних позовних вимог стало те, що на підставі договору іпотеки від 10.04.2008 року, укладеного із ОСОБА_1 , АТ «ОТП Банк» є іпотекодержателем земельної ділянки, площею 0,1308 га, кадастровий номер :02:020:158. Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10.04.2008 року.

06.04.2023 року банк дізнався, що дана земельна ділянка була передана державним виконавцем на реалізацію з метою виконання рішення суду у справі № 127/4999/22, де АТ "ОТП Банк" не є учасником.

Електронні торги призначені на 01.05.2023 року, проте виставлення на торги земельної ділянки, яка перебуває в іпотеці банку, суперечить абз. 1 п. 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» та абз. 2 п. 2 Розділу ХVІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень. Крім того, такі дії державного виконавця суперечать ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки АТ «ОТП Банк» не надавало дозволу на реалізацію предмета іпотеки для задоволення вимог інших кредиторів. Також інтереси банку порушені шляхом винесення постанови державним виконавцем про опис та арешт майна боржника від 07.03.2023 року.

Дослідивши зміст позовних вимог, надані до позову докази, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за вказаними вимогами слід відмовити.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Право на звернення до суду та способи судового захисту визначені в ст. 5 КАС України.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 1 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

У пункті 1-1 частини першої статті 3 вказаного Закону передбачено, що рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, на підставі виконавих документів, виданих судами. Згідно частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та в передбачених цим законом випадках на приватних виконавців. Згідно з частиною першою статті 14, частинами першою, другою статті 15 цього Закону учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржник визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 6, 8 частини третьої статті 18 цього закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених даним законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право накладати арешт на майно боржника; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону «Про виконавче провадження» особа, котра вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно частин першої, другої статті 74 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому Законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частина перша статті 287 КАС України визначає, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Після надходження на виконання виконавчого листа державний виконавець починає діяти як публічна посадова особа органу державної влади, реалізовує надані йому законом специфічні владні повноваження з виконання, зокрема, судового рішення. Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом, повинен вживати передбачених даним законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Такі приписи не обмежують його повноважень на здійснення виконавчих дій, але водночас зобов`язують використовувати свої правомочності таким чином, щоб не порушувати права чи законні інтереси, зокрема юридичних осіб.

Оскільки Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, то відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів і підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 815/2255/16 і від 27 березня 2019 року в справі № 823/359/18, від 5 червня 2019 року в справі № 917/2267/14, від 3 липня 2019 року в справі № 826/14603/17 та від 20 листопада 2019 року в справі № 805/4199/16-а.

Крім того, в постанові ВП ВС від 22.01.2020 року у справі № 340/25/19 надано висновки, що для визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатись в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Підставами і предметом позовних вимог АТ «ОТП Банк» є дії державного виконавця з приводу арешту майна, переданого в іпотеку банку, який не є стороною виконавчого провадження, і призначення електронних торгів для його продажу. Зміст позовних вимог не спрямований на захист права власності чи іншого речового права, підставою позову не є спір про право, тому такі вимоги не випливають із цивільних правовідносин і не розглядаються в порядку цивільного судочинства. Аналіз наведених вище правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин у відкритті провадження у справі за позовом АТ «ОТП Банк» слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та роз`яснити позивачу право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування постанови, визнання рішення про проведення торгів неправомірним, зобов`язання вчинити дії, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повна ухвала складена 18.04.2023 року.

Суддя: