Дата документу 14.06.2023 Справа № 314/528/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/528/23 Головуючий у 1-й інстанції: Свідунович Н.М.
Провадження №22-ц/807/1307/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 2004 року, який розірваний рішенням Вільнянського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2008 року у справі № 2-919/20 та видане відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу. Під час перебування у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_1 .

Станом на дату звернення з позовом, на підставі наказу від 19 серпня 2022 року № 291 о/с, ОСОБА_1 з 31 серпня 2022 року зарахований на навчання до Національного університету цивільного захисту України, термін закінчення навчального закладу за освітнем ступенем бакалавра-червень 2026 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 досяг повноліття.

На підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області у справі № 2-902, 03 червня 2008 року було видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/4 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проте на теперішній час батько матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити. ОСОБА_1 зазначає, що сам він не працює, його повністю забезпечує мати, однак фінансові потреби зростають, грошей бракує, ОСОБА_2 надавав допомогу у вигляді аліментів до досягнення позивачем повноліття, але без її подальшого стягнення позивач не зможе продовжувати навчання і забезпечувати свої повсякденні потреби.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на його утримання, як повнолітнього сина, якй продовжує навчання у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму починаючи стягувати з моменту подання позову до закінчення ним навчання. Судові витрати покласти на відповідача по справі.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 1342,00 грн, починаючи із 14 лютого 2023 року і до закінчення терміну навчання, але не більше як до досягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 23 років.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 1073,60 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Допущене негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2023 року та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , як повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), щомісяця, не менше 30 % від прожиткового мінімуму починаючи стягнення з моменту подання позову і до закінчення ним навчання. Судові витрати покласти на відповідача по справі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що навіть з урахуванням того, що в батька є інша дитина, яка має інвалідність батько до його повноліття сплачував на нього аліменти в розмірі 3550 грн. Суд безпідставно стягнув лише 1342 грн, не врахувавши, що наразі він навчається на денній формі навчання і не може працювати, його потреби зросли, зокрема вважає. що слід врахувати вартість проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження та витрати на харчування, одяг і канцелярські прилади, коштів які надає йому його мати не вистачає, яка крім того, ще є інвалідом третьої групи, має невеликий дохід та сама потребує матеріальної допомоги на лікування. Батько є пенсіонером і отримує пенсю в розмірі 16000 грн, тому стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) не є для нього надмірним тягарем, тому він може надавати своєму повнолітньому сину допомогу у вигляді сплати аліментів на період його навчання. Крім того, зазначає, що судом було неправильно застосовано норми матеріальнгого права та порушено норми процесуального права, оскільки відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, проте від нього, як позивача такої заяви не надходило.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, коолегія суддів зауважує, що ухвалу про відкриття провадження у справі та копію апеляційної скарги ОСОБА_2 отримав 5 червня 2023 року, про що свідчить рекоменодане повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.69).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268 400 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн (2684,00 грн Х 100 = 268 400 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що навчання ОСОБА_1 на денній формі, позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, а відповідач, як батько, має можливість та зобов`язаний надавати допомогу на утримання повнолітнього сина на час його навчання, тому дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі у розмірі 1342 грн, починаючи з 14 лютого 2023 року і до закінчення терміу навчання, але не більше як до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

Колегія суддів не може повністю погодись з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію прозахистправ людиниі основоположнихсвобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 29 (а.с.10).

Батьки ОСОБА_1 , перебували у шлюбі з 04 грудня 2004 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 135. Даний шлюб рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 травня 2008 року розірваний, у зв`язку з чим Віділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 та зроблено відпвідний актовий запис № 111 (а.с.8).

Відповідно до Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру сформованої 26 березня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначено місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до Довідки Державної служби з надзвичайних ситуацій Національний університет цивільного захисту населення № 24-17/22.30 від 08 вересня 2022 року, ОСОБА_1 , з 31 серпня 2022 року (наказ № 291 о/с від 19 серпня 2022 року) зарахований до Національного університету цивільного захисту України (ІV рівень акредитації) на денну форму навчання за рахунок державного бюджету і зараз навчається на 1 курсі факультету цивільного захисту та перебуває на повному державному забезпеченні. Термін закінчення навчального закладу за освітнім ступенем бакалавра-червень 2026 року (а.с.11).

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 15 вересня 2010 року, МВС України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останній є пенсіонером, вид пенсії за вислугу років (а.с.12).

Відпоідно до довідки Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області № 02-02-08/425 від 20 лютого 2023 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16).

Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 24 листопада 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1235 (а.с.27).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 видане Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільноо стану Запорізького міського управління юстиції у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_5 , про що зроблено відповідний актовий запис № 177 (а.с.31).

Відповідно до Медичного висновку № 751, виданого 19 травня 2021 року Комунальним некомерційним підприємством «Вільнянська багатопрофільна лікарня», ОСОБА_5 , має захворювання у вигляді легкої розумової відсталості, асоційоване із синдромом Прадера-Віллі ІІ-ІІІ рівня із синдромом дистрофії легкого ступеню. Обмеження здатності до спілкування І ступеню, обмеження здатності до навчання І ступеню (а.с.33).

Згідно зі ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (у редакції Закону України від 17 травня 2016 року № 1370-VIII, далі - СК України), яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.

У частині третій статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Таким чином, з указаного вбачається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріаьних витратах зобов`язанні обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За нормами ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

У частині третій статті 199 СК України визначено, що право на звернення досуду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Таким чином, з указаного вбачається, що право на звернення досуду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріаьних витратах зобов`язанні обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У своїй постанові по справі №644/3610/16-ц від 17 квітня 2019 року Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує.

Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг 18-ти років, та з 31 серпня 2022 року продовжує навчатися у Національному університеті цивільного захисту України (наказ № 291 о/с від 19 серпня 2022 року про зарахування) на денній формі навчання на повному державному забезпеченні, не працює, немає ніякого доходу. Проте, дитина, у тому числі повнолітня, для нормальної життєдіяльності та розвитку потребує не лише оплати її навчання, а і витрат на інші природні потреби, які не є безкоштовними. Так, сам по собі факт відсутності розрахунку позивача понесених ним витрат не спростовує наявності таких потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Отже, повнолітній ОСОБА_1 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а він (відповідач) має змогу надавати таку допомогу, а тому повинен сплачувати аліменти, оскільки доказів протилежного відповідач суду не надав.

Проте, при визначені способу стягнення аліментів, суд першої інстанції не врахував наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на нього як повнолітнього сина відповідача, який продовжує навчання в частці від заробітку (доходу) відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частина 3 статті 181 СК України встановлює розмір аліментів у частці чи твердій грошовій сумі за вибором особи, яка звернулася до суду за захистом порушеного права і ніяк не пов`язує з цим працездатність чи безробіття відповідача.

Заяв про зміну способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі) від позивача не надходило.

При цьому суд позбавлений права самостійно визначати спосіб стягнення аліментів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 490/4522/16-ц.

Отже, спосіб стягнення аліментів на дитину та його вибір законодавець залишив за позивачем, а тому суд не повинен був стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки така вимога суперечить чинному законодавству.

Виходячи із зазначених положень, визначення способу стягнення аліментів належить стягувачу аліментів. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі залежать виключно від волевиявлення одержувача та пов`язується з його диспозитивним правом на вибір способу присудження аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі).

Таким чином, суд першої інстанції, порушив норми матеріального права та вийшов за межи позовних вимог, оскільки позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів саме у частці, і самостійно обрав інший спосіб стягнення аліментів, ніж просив позивач, що суперечить принципу диспозитивності, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні в цій частині.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та фактично вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Відповідно достатті 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно із положеннями статті 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідач перебуває на пенсії за вислугою років (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 15 вересня 2010 року МВС України), створив іншу сім`ю, перебуває з 24 листопада 2015 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , які мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Як вбачається з медичного висновку № 751, виданого 19 травня 2021 року Комунальним некомерційним підприємством «Вільнянська багатопрофільна лікарня», ОСОБА_5 має захворювання у вигляді легкої розумової відсталості, асоційоване із синдромом Прадера-Віллі ІІ-ІІІ рівня із синдромом дистрофії легкого ступеню. Обмеження здатності до спілкування І ступеню, обмеження здатності до навчання І ступеню.

Проте, той факт, що відповідач має на утриманні неповнолітнього сина від іншого шлюбу, не впливає на обов`язок відповідача, як батька, надавати матеріальне забезпечення повнолітньому сину на період продовження ним навчання до 23 років.

Жодної інформації щодо доходів на час розгляду спарви у суді першої чи апеляційної інстанцій, з яких можна було б зробити висновок про матеріальний стан, відповідач не надав. Крім того, відповідач не надав інформацію, що його дохід змінився та він не має можливості оплачувати аліменти взагалі, матеріали справи не містять.

Зокрема, доказів того, що відповідач має стійку втрату працездатності (призначення йому групи інвалідності чи будь-яких документально підтверджених витрат на придбання ним ліків або оплати будь-яких видів лікування, перебування на стаціонарному лікуванні у медичних закладах тощо). Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності у нього незадовільного стану здоров`я, наявності матеріальних витрат, пов`язаних з лікуванням та членів його сім`ї.

Також, місце проживання ОСОБА_1 відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, сформованої 26 березня 2019 року місце проживання зазначенно АДРЕСА_3 . Навчалсьний заклад де він навчається знаходиться в м. Харкові. Проте, ОСОБА_1 не надано як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції доказів щодо несення ним додаткових витрат на дорогу до навчального закладу.

Отже, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на повнолітнього сина, що продовжує навчання, апеляційний суд дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності, виходить з того, що ОСОБА_1 навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, ураховує обов`язок обох батьків у наданні матеріальної допомоги сина на час його навчання, а також те, що відповідач має на утриманні іншу неповнолітню дитину, та виходячи з принципів розумності та спрведливості вважає достатнім стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 лютого 2023 року і до припинення ним навчання, але не пізніше, ніж досягнення сином 23 - річного віку, що встановить баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та права повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання.

При цьому позивачем також не надано доказів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати допомогу на його утримання, яку він визначив у позовній заяві у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), та необхідності визначення такого розміру.

Крім того, колегія суддів зазначає, посилання ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяви на те, що розмір аліментів повинен бути не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму суперечить положенням матеріального закону.

Статтею 6 СК України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягненнянею повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи на період її навчання.

Розмір аліментів на повнолітню дитину, відповідно дост. 200 СК України визначається без зазначення мінімального розміру для дитини відповідного віку. Визначення мінімального розміру аліментів відповідно до частини другоїстатті 182 СК України 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не може застосовуватись при призначенні аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись.

Згідно п.4 ч.1, ч.4 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В зв`язку з викладеним, оскаржене рішення відповідо до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПк України в частині визначення способу стягнення аліментів підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позову. Стягнути з ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/6 (однієї шостої) частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 14 лютого 2023 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрирічного віку.

Доводи апеляціної скарги частково знайшли своє підтвердження.

При цьому апеляційний суд зазначає, що позбавлений процесуальної можливості прийняття від позивача у якості доказів: довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 16 червня 2021 року щодо перебування матері позивача ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні з відповідним діагнозом, довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільнянський хлібокомбінат» від 24 березня 2023 року № 2 щодо працевлаштування матері позивача, виписки Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради із медичної картки хворого № 11711 про перебування матері позивача ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні з 25 серпня 2021 року по 24 жовтня 2021 року, довідки щодо індивідуальної програми реабілітації інваліда № 741 від 15 листопада 2022 року видана МСЕК матері позивача ОСОБА_3 , довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 152660 від 15 листопада 2022 року матері позивача ОСОБА_3 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_6 серії НОМЕР_7 видане Пенсійним фондом України 22 листопада 2022 року строком до 30 листопада 2024 року матері позивача ОСОБА_3 (а.с.52-59), оскільки вони подані із порушенням строку на їх подання.

Так, за ч.ч.1-3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Подаючи нові докази, позивач у апеляційній скарзі не зазначає через що він був позбавлений права на направлення до суду вищезазначених доказів, оскільки подаючи позов апелянт був обізнаний про існування даної справи, не надав доказів щодо неможливості подання їх до суду першої інстанції. Крім того, колегія суддів зазначає, що надані апелянтом до апеляційної скарги докази видані відповідними організаціями до дати звернення позивача до суду з позовом, що не перешкоджало останньому подати їх разом з позовною заявою.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частин 1, п. 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог та враховуючи, що позивач в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог за подання позовної зави у розмірі 712 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1069, 30 грн , а всього у розмірі 1782, 17 грн. .

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2023 року у цій справі в частині способу стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , аліменти у розмірі 1/6 (однієї шостої) частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 14 лютого 2023 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1782,17грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадкуякщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 14 червня 2023 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.