Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1880/21

Провадження № 2/126/25/2023

"30" березня 2023 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.,

секретар Кучанська В. М.,

позивача ОСОБА_1 ,

за участі представника позивача адвоката Янчука В.М.,

представника відповідача адвоката Мандзій Н.К.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , державного нотаріуса Гайсинського (Бершадського) нотаріального округу Касевич Марії Василівни, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , що діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_3 , державного нотаріуса Гайсинського (Бершадського) нотаріального округу Касевич М.В., треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , що діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.06.2020 року, реєстр № 653 спадкової справи № 576/2012, що видане на 1/4 частини спадкового майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцю ОСОБА_3 на спадкове майно - житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_7 .. Він - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є спадкоємцями майна їхнього батька та вчасно прийняли спадщину після його смерті. Також спадкоємцем ОСОБА_7 є його батько - відповідач ОСОБА_3 ,1948 року народження.

При оформлені документів на спадкове майно, що залишилося після смерті батька стало відомо, що відповідач, тобто його рідний дід, всупереч закону, оформив на себе спадкове майно, що залишилося після смерті своєї дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом від 27.06.2020 року набув права власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва, що міститься в спадковій справі № 576/2012 року, реєстр № 653 державного нотаріуса ОСОБА_8 ..

Суть незаконного оформлення спадкового майна полягає у тому, що відповідач надав нотаріусу заяву про те, що його батько ОСОБА_7 , який проживав зі своєю мамою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не прийняв спадкове майно після її смерті та від спадку відмовився, що не відповідає дійсності. Батько не міг надати нотаріусу такої заяви, оскільки після смерті своєї матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнявши спадщину за правилами ст. 549 ЦК України (в редакції Закону 18.07.1963 року) і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач скористався вказаними строками та 27.06.2020 року оформив на себе 1/4 частку спадкового майна, що залишилося після смерті дружини, позбавивши батька тим самим спадку його матері, а вже після смерті батька позбавивши його з братом ОСОБА_9 частки спадкового майна, на яку мав право батько за свого життя.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом, що видано державним нотаріусом 27.06.2020 року, що міститься у спадковій справі № 576/2012, реєстр № 653, нотаріус на підставі статті 529 ЦК України від 18.07.1963 року встановила спадкоємця спадкового майна ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 лише її чоловіка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Він - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мають право на частку у спадщині, від якої їх неправомірно позбавлено та на яку мав право їхній батько, оскільки за життя прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки проживав з нею в одному будинку та фактично вступив в управління, володіння спадковим майном.

Отже, спадковим майном є 1/4 частки нерухомого майна, а саме житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 . І він позивач та його брат, як діти спадкодавця ОСОБА_7 мають право на 1/3 частку, кожний, зі спадкового майна їхнього батька.

Ними вживались заходи для досудового врегулювання спору, проте позитивного результату досягнуто небуло. В зв`язку з тим, що існує спір по спадковому майні, який добровільно сторонами не вирішено, також ними отримана відмова нотаріуса від 29.10.2020 року за № 425/02-31, тому вони змушені звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

07.12.2021 представником відповідача ОСОБА_10 до суду подано письмові пояснення, в яких вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки 27.06.2020 року державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори Вінницької області громадянину ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - 1/4 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який належав його померлій дружині ОСОБА_6 .. При зверненні до нотаріальної контори із відповідною заявою ОСОБА_3 повідомив про усіх спадкоємців першої черги за законом померлої ОСОБА_6 , не приховуючи факту проживання в одному житловому будинку свого сина ОСОБА_7 разом із померлою ОСОБА_6 на час відкриття спадщини. При зверненні із заявою про оформлення спадщини нотаріусу були також подані заяви про відмову від прийняття спадщини громадянина ОСОБА_7 від 06.12.2012 року і ОСОБА_4 від 17.12.2012 року. Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення даних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Тобто, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. ОСОБА_3 , який має право на спадкування, при зверненні до нотаріальної контори виконав усі вимоги передбачені законом для спадкоємців, які мають намір оформити спадщину належним чином; інші спадкоємці за законом - ОСОБА_7 , і ОСОБА_11 також виявили свою волю, яка знайшла своє вираження в поданій ними до нотаріальної контори заяві про відмову у прийнятті спадщини за законом. Жодних дій, які б свідчили про прийняття ОСОБА_7 і ОСОБА_4 спадщини за законом, вони не вчинили, що, виходячи зі змісту ст. 549 ЦК УРСР свідчить про їх неприйняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 .. Цивільний кодекс УРСР, як і Цивільний кодекс України не встановлює строків для оформлення спадщини та обов`язку для спадкоємців звернутися із даною заявою у певний строк, одержання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця. Спадкоємець може звернутися із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину і після спливу кількох років з часу відкриття спадщини. Позивач ОСОБА_1 не врахував те, що відповідача ОСОБА_3 не позбавляється права на спадкування, тому вважає, що в задоволенні заявлених вимог слід відмовити.

Ухвалою Бершадського районного суду від 27.08.2021 року провадження у зазначеній справі було відкрито та справу призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 23.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті, викликано свідків.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Янчук В.М., просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача - адвокат Мандзій Н.К. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити позивачам у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових поясненнях.

Державний нотаріус Гайсинського (Бершадського) нотаріального округу Касевич М.В. в судове засідання не явилася. Надала письмову заяву в якій не визнала позовні вимоги, вважає їх необгрунтованими, оскільки вона вірно видала свідоцтво про право на спадщину. Просить розгляд справи здійснювати у її відсутність.

Третя особа, допитаний в якості свідка ОСОБА_4 , в судовому засіданні повідомив, що він являється рідним сином ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , та рідним дядьком позивачів. У його батьків був ще один син ОСОБА_7 , який в 2019 році помер. До свого одруження, тобто до 1992 року він разом з батьками та братом проживав у будинку, розташованому в АДРЕСА_1 . Після свого одруження, він одразу почав зводити свій власний будинок недалеко від двору батьків і через деякий час почав там проживати разом зі своєю сім`єю. Оскільки станом на 1991 рік він проживав в будинку батьків, та враховуючи те, що це був колгоспний двір, він має право на 1/4 частки будинку за вказаною адресою. Оскільки батьки допомагали йому з будівництвом будинку, ними було вирішено, що хата в АДРЕСА_1 залишиться його меншому брату ОСОБА_12 . Коли ОСОБА_13 женився, то привів свою дружину ОСОБА_14 в дім батьків. Далі у ОСОБА_12 з ОСОБА_14 народилося двоє синів: ОСОБА_15 та ОСОБА_9 . На момент смерті мами - ОСОБА_16 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку в АДРЕСА_1 проживав його батько, його брат ОСОБА_13 з дружиною та їхнім старшим сином ОСОБА_15 . Чи подавав він особисто заяву до нотаріуса на прийняття чи відмову від спадщини, що залишилася після смерті мами протягом шести місяців він не пам`ятає. Вважає, що брат ОСОБА_13 мав повне право на частку в спадковому майні, яка належала їхній мамі. Позов племінників не визнає.

Третя особа, допитана в якості свідка ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила, що в 1997 році вона одружилася з ОСОБА_7 і перейшла разом з ним проживати до будинку, де також жили батьки ОСОБА_12 в АДРЕСА_1 . В 1999 році у них з ОСОБА_12 народився син ОСОБА_15 . Її тодішня свекруха ОСОБА_6 померла в 2000 році і після її смерті вони й надалі проживали з чоловіком, його батьком ОСОБА_17 та їхнім з ОСОБА_12 сином ОСОБА_15 в зазначеному будинку, вели хазяйство, робили ремонт в хаті та побудували гараж на подвір`ї. В 2006 році у них з ОСОБА_12 народився ще один син ОСОБА_9 . Батьки ОСОБА_12 завжди говорили, що будинок залишиться саме йому. З часом вони з ОСОБА_12 розлучилися і вона переїхала проживати з дітьми з будинку в АДРЕСА_1 в інше місце. ІНФОРМАЦІЯ_2 її колишній чоловік ОСОБА_13 помер. Чому належна ОСОБА_6 1/4 частка будинку повністю перейшла її колишньому свекру ОСОБА_3 вона не знає, хоче, щоб спадкове майно, що залишилося після матері ОСОБА_12 йому, перейшло до їхніх дітей. Позов визнає повністю.

Також в судовому засіданні були допитані інші свідки.

Свідок ОСОБА_18 , в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_3 . Вона зі своїм чоловіком дружили з сім`єю ОСОБА_12 та ОСОБА_14 до їхнього розлучення. Тітку ОСОБА_19 вона пам`ятає, дядька ОСОБА_17 знає теж як батьків ОСОБА_12 . Коли тітка ОСОБА_19 саме померла, вона не пам`ятає. У тітки ОСОБА_19 та дядька ОСОБА_17 було двоє синів - старший ОСОБА_20 та молодший ОСОБА_13 , який на даний час є покійний. Вона знає, що на день смерті матері ОСОБА_19 , ОСОБА_13 зі своєю дружиною ОСОБА_14 та старшим сином жили в будинку батьків, робили там ремонти. Вона чула, що будинок в АДРЕСА_1 має залишитися меншому сину ОСОБА_19 та ОСОБА_21 . ОСОБА_13 продовжував жити в цьому будинку і після свого розлучення з ОСОБА_14 аж до самої своєї смерті. Діти навідували батька за його життя.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в АДРЕСА_4 через дві хати від будинку ОСОБА_23 , добре знає батьків покійного ОСОБА_12 , його самого. Пам`ятає, як в травні 2000 року померла мама ОСОБА_24 . ОСОБА_13 на момент смерті матері жив разом зі своєю сім`єю, а також з мамою та батьком в одному будинку. Його старший брат ОСОБА_20 проживав окремо від них зі своєю сім`єю. ОСОБА_13 за життя здійснював ремонт в будинку батьків, розводив худобу. Кому мав залишитися будинок в АДРЕСА_1 він не знає, те що ОСОБА_13 жив у ньому постійно після смерті матері, то це правда.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому позивач, має право, гарантоване Конституцією України та іншими нормативними актами, на звернення до суду із відповідною позовною заявою за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав та законних інтересів.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши представлені в матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_7 , про що свідчить актовий запис № 54 від 23.12.2019 року, свідоцтво про його смерть Серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 та його рідний брат ОСОБА_5 є спадкоємцями майна померлого батька та вчасно прийняли спадщину після його смерті, про що свідчить довідка за № 868 від 03.11.2020 року видана Баланівською сільською радою, відповідно якої: спадкоємцями ОСОБА_7 є діти спадкодавця та його батько - відповідач ОСОБА_3 ,1948 року народження. Також згідно листа ДРАЦСу від 26.11.2020 року за № 2312-20.2-39 батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за актовим записом про його народження № 8 від 24.02.1974 року є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_6 ..

При оформлені позивачем документів на спадкове майно, що залишилося після смерті батька стало відомо, що відповідач, тобто рідний дід позивача - ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом від 27.06.2020 року набув права власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 (що підтверджується копією свідоцтва, що міститься в спадковій справі № 576/2012 року, реєстр № 653 державного нотаріуса Касевич М.В.) як вважає позивач незаконно.

Суть незаконного оформлення спадкового майна зазначає ту, що відповідач надав нотаріусу заяву про те, що батько позивача, який проживав зі своєю мамою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не прийняв спадкове майно після її смерті та від спадку відмовився, що не відповідає дійсності, оскільки після смерті своєї матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько прийняв спадщину за правилами ст. 549 ЦК України (в редакції Закону 18.07.1963 року) і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видано державним нотаріусом 27.06.2020 року, яке міститься у дослідженій в судовому засіданні копії спадкової справи № 576/2012, реєстр № 653, нотаріус на підставі статті 529 ЦК України від 18.07.1963 року встановила спадкоємця спадкового майна ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 лише її чоловіка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Сини ОСОБА_7 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мають право на частку у спадщині на яку мав право їхній батько, оскільки за життя прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки проживав з нею в одному будинку та фактично вступив в управління, володіння спадковим майном ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, право ОСОБА_1 підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Згідно ст. 1301 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України - акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України РСР, у разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, відносини спадкування регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 1 липня 2003 року й не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до статей 529-530 ЦК України РСР.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року встановлювався строк для прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що і є часом відкриття спадщини, отже з цього часу почався шестимісячний строк на прийняття спадщини її спадкоємцями, тому щодо правовідносин успадкування 1/4 частки будинку, яка належала померлій ОСОБА_6 , повинні бути застосовані норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

В судовому засіданні встановлено, що батько позивача ОСОБА_7 на час смерті своєї матері, тобто з часу відкриття спадщини, постійно проживав та був зареєстрований з нею в одному будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується як довідками Баланівської сільської ради № 868 від 03.11.2020 року та № 908 від 24.11.2020 року, так і свідченнями допитаних в судовому засіданні свідків, також вказане не заперечується самим відповідачем. Отже ОСОБА_7 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Шестимісячний строк, протягом якого ОСОБА_7 міг би відмовитися від частки у спадковому майні, згідно чинного на той час законодавства закінчився 16.11.2000 року. Тобто саме до цієї дати ОСОБА_7 мав би звернутися до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_6 , проте в матеріалах спадкової справи № 576/2012 міститься заява ОСОБА_7 про відмову від прийняття спадщини, зареєстрована в реєстрі № 120 датована 06.12.2012 року, тобто заява була написана більше ніж через дванадцять років, а не в шестимісячний строк, як того вимагає закон.

Та навіть якщо брати до уваги те, що представником відповідача ОСОБА_10 , як на підставу заперечення позовних вимог ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини, що залишилася після смерті їхньої матері ОСОБА_6 , зареєстровані в реєстрі за № 68 та № 74 відповідно і датовані 07.03.2003 року, суд приходить висновку, що заява ОСОБА_7 була написана поза межами шестимісячного строку встановленого для її написання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що його батько ОСОБА_7 не відмовлявся від частки у спадковому майні, що належала його матері, а відтак мав на неї право як спадкоємець за законом, знайшли своє підтвердження в суді.

З дослідженої спадкової справи № 576/2012 на померлу ОСОБА_6 , витребувану з Бершадської державної нотаріальної контори, встановлено, що дана спадкова справа була заведена на підставі заяви відповідача ОСОБА_3 , чоловіка спадкодавиці про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, яке він фактично прийняв після смерті дружини.

27.06.2020 року, встановивши спадкоємця спадкового майна ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 лише її чоловіка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , державним нотаріусом Касевич М.В. відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на підставі статті 529 ЦК України, тобто посилання позивача, щодо тієї обставини, що відповідач одноособово прийняв всю спадщину після смерті ОСОБА_6 є обґрунтованими.

Встановленою є та обставина, що на день смерті ОСОБА_6 , батько позивача ОСОБА_7 вважався таким, що спадщину після смерті мами прийняв та від неї не відмовився.

Як зазначено у ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже після смерті ОСОБА_6 крім її чоловіка був ще один спадкоємець першої черги за законом на її майно, який прийняв спадщину: батько позивача - ОСОБА_7 , проте свідоцтво про право на спадщину отримано лише одним із спадкоємців, в даному випадку відповідачем по справі на все майно в цілому без врахування частки спадщини другого спадкоємця.

Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Як вбачається з аналізу даної норми підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, в даному випадку є порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину права іншої особи, а саме право іншого спадкоємця, тобто батька позивача, так як він незаконно усунений від спадкування та позбавлений права на свою частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача помер, саме позивач та його брат ОСОБА_5 відповідно, є спадкоємцями майна їхнього батька.

Порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.06.2020 року, реєстр № 653 прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач і його брат ОСОБА_9 , як спадкоємців першої черги за законом, є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України як підставу визнання свідоцтва недійсним прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; немає юридичних фактів, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у разі, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо.

Отже, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

Приймаючи до уваги те, що позивач у справі, як рідний син померлого ОСОБА_7 , прийняв спадщину після його смерті, суд вважає, що видача державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_25 на спадкове майно ОСОБА_6 вцілому від 27.06.2020 року, була вчинена з порушенням розміру часток спадкоємців, які є рівними, тобто без врахування інтересів та прав позивача як спадкоємця покійного батька.

Ст. 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд доходить висновку, що право позивача є обгрунтованим та таким, що підлягає захисту у судовому порядку шляхом задоволення позову.

Керуючись ст. 549 ЦК УРСР 1963 року; ст.ст.16, 325, 328, 1216, 1301, 1236, 1268, 1296, ЦК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , державного нотаріуса Гайсинського (Бершадського) нотаріального округу Касевич Марії Василівни, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , що діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом - задоволити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.06.2020 року, реєстр № 653 спадкової справи № 576/2012, що видане на 1/4 частини спадкового майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцю ОСОБА_3 на спадкове майно - житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь