Номер провадження: 22-ц/813/458/23
Справа № 523/4713/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді частина квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , однак з поважної причини пропустив строк для прийняття спадщини, так як з дитинства тяжко хворіє на часті напади головного болю, птоз почки справа, хронічний пієлонефрит, нефроптоз справа III ст., аномалія розвитку сечової системи, гепатит С, сіндром вегетативної дисфункції, перманентно-пароксизмальна течія з синкопальними станами з інтенсивними головними болями, запамороченням, відчуттям тиску на очі, нудоти, сердце- биттям, потемнінням в очах, загальною слабкістю, зниженням зору, болях у поперековому відділі хребта, судомах в ногах, онемінням кінцівок.

Як зазначив позивач ОСОБА_2 , співвласником квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло зазначена ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Позивач ОСОБА_2 , звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, оскільки ним було пропущено строк для прийняття спадщини, запропоновано йому звернутися до суду щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, позивачу ОСОБА_2 стало відомо про те, що ОСОБА_4 залишений заповіт на ім`я ОСОБА_1 .

За станом здоров`я позивач ОСОБА_2 не міг раніше звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (т.1, а.с.2-3).

03 квітня 2020 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 - протягом 6-ти ( шести) місяців з дня набрання рішенням законної сили (т.1, а.с.190-195).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.04.2020 року та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі (т.1, а.с.200-206).

06 серпня 2020 року Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 . У поданому відзиві позивач вказує, що його позовні вимоги є обґрунтованими в повному обсязі та повністю підтверджені наданими ним доказами. Також, позивач наголошує, що допущення в судовому рішенні описок не змінює правильності рішення по суті. Позивач вважає, що така причина пропуску строку на прийняття спадщини як важкий стан здоров`я, постійне лікування є вагомою та вірно прийнята судом першої інстанції як поважна. Позивач зауважує, що апелянт є зовсім чужою людиною та не може достеменно знати про його стосунки із батьком та бабусею, а тому твердження апелянта про погані відносини між ним та спадкодавцем, на думку позивача, є необґрунтованими. З огляду на викладене, позивач просить суд залишити рішення Суворовського районного суду від 03.04.2020 року без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення (т.1, а.с.227-230а).

17 серпня 2020 року Одеським апеляційним судом отримано відповідь на відзив від ОСОБА_1 . Апелянт наголошує на обставинах справи та на тому, що судом першої інстанції не повно досліджено надані докази, а висновок суду про поважні підстави пропуску строку є непідтвердженим жодними доказами. (т.1, а.с.232-234а).

В судове засідання, призначене на 23 травня 2023 року об 14 год 30 хв, зявилися : представник позивача-адвокат Кічук І.Г. та представник відповідача- ОСОБА_5 .

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло яке видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 16.02.1994 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах належала квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 12-3671 (а.с.81).

Із матеріалів справи вбачається про те, що ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , видане Ленінським ЗАГС від 11.09.1982р. (а.с.73).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 , видане Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1317 (а.с.79).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 3 від 01.11.2016р.(а.с.80).

ОСОБА_2 є спадкоємцем частини квартири АДРЕСА_1 за законом першої черги на підставі ст. 1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_3 . Кінцевим терміном звернення позивача з заявою про прийняття спадщини був квітень 2011 року.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Сімаченко Світлани Леонідівни з заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, листом № 150/01-16 від 11.09.2018р. приватного нотаріуса Сімаченко С.Л. позивачу ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки ОСОБА_2 було пропущено строк для прийняття спадщини, роз`яснено про те, що він має право звернутися до суду щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.96).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, вказані позивачем, а саме лікування, погане самопочуття та догляд за матір`ю ОСОБА_6 , яка є інвалідом ІІ групи, є поважними, оскільки в судовій практиці наявність документів, що підтверджують проходження курсу лікування є переконливим і поважним аргументом для прийняття рішення про продовження строку на прийняття спадщини.

В свою чергу, звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вказує на те, що ще при розгляді справи №523/2389/18 за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, судом було встановлено відсутність у позивача труднощів або перешкод, фізичної неможливості для звернення до нотаріуса до початку стаціонарного лікування та в перервах між лікуванням. Також апелянт зазначає, що відсутній прямий зв`язок між обставинами часткової непрацездатності та обставин захворювання з перешкодами для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Апелянт наголошує на тому, що частина довідок, які були подані позивачем стосуються виключно здоров`я його матері, а не його самого і не мають, на думку апелянта, прямого відношення до пропуску строку звернення.

Апеляційний суд вважає вказані доводи частково обгрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи виходячи із наступного.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч. 1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за Законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й Закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття такої спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом ч.3 ст.1272 ЦК України, та роз`ясненнями, що містяться в абзаці 6 п.24 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Апеляційний суд наголошує, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У позовній заяві ОСОБА_7 зазначив, що пропустив встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для вступу у спадщину та несвоєчасно звернувся до нотаріуса у зв`язку з тим, що з дитинства хворіє на низку захворювань.

Позивач також наголошував, що через його хвороби він обстежувався у клінічній лікарні з 21.12.10р. по 12.01.11р., 03.02.11р. по 24.02.11р., 21.04.11р. по 13.05.11р. Тому, позивач вважав, що саме через стан здоров`я не міг раніше звернутися до нотаріуса.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини.

Зважаючи на судову практику ВСУ, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Так, дійсно з матеріалів справи вбачається , що позивач ОСОБА_2 з дитинства хворів на часті напади головного болю, птоз почки справа, хронічний пієлонефрит, нефроптоз справа III ст., аномалія розвитку сечової системи, гепатит С, сіндром вегетативної дисфункції, перманентно-пароксизмальна течія з синкопальними станами з інтенсивними головними болями, запамороченням, відчуттям тиску на очі, нудоти, сердце- биттям, потемнінням в очах, загальною слабкістю, зниженням зору, болях у поперековому відділі хребта, судомах в ногах, онемінням кінцівок.

Позивач ОСОБА_2 обстежувався у міській клінічній лікарні № 10, Одеській обласній вірусологічній лабораторії, гепатологіному кабінеті, лікувався у ЦПМСД № 12, з 21.12.10. по 12.01.11 р., 03.02.11 р. по 24.02.11 р., з 21.04.11р. по 13.05.11 р. з діагнозом гіпертензіонний криз, ГБ 1 ст. сіндром вегетативної дісфункції, перманентнопароксізмальна течія з сінкопальними станами. Хронічний вірусний гепатит С, хронічний пієлонефрит. У грудні 2010 р., у лютому 2011 р. отримував курси судинної терапії у денному стаціонарі полікліники № 12 у зв`язку із погіршенням стану. Позивач ОСОБА_2 лікується по теперішній час, дані обставини наступними доказами.

Актом № 7100 від 29.10.2001 р. міської клінічної лікарні № 10 про встановлення діагнозу ОСОБА_2 нефроптоз справа ІІІ ст., висновком про аномалію розвитку сечової системи, неповне удвоєння лівої нирки, хронічний пієлонефрит (а.с.86).

Результатами досліджень сироватки крові від 27.08.2009 р. виявлено у ОСОБА_2 гепатит С (а.с.91), а також консультативним листом, ОСОБА_2 рекомендована противірусна терапія (а.с.90).

Випискою з історії хвороби ОСОБА_2 про стаціонарне лікування з 24.07.2012 р. по 14.08.2012 р., випискою з медичної карти № 1693/1/506 про лікування в Одеському обласному психоневрологічному диспансері з 24.07.2017 р. по 14.08.2017 р. з приступами підйомів АТ до 160/100 мм. рт. ст. з серцебиттям, запамороченням, закладеністю вух (а.с.85).

Виписками із карти хворого, що пройшов курс лікування в денному стаціонарі ЦПМСД № 12 ОСОБА_2 з 21.12.2010 по 12.01. 2011 р., 03.02. 2011. по 24.02. 2011 р., 21.04. 2011. по 13.05. 2011 р. з діагнозом синдром вегетативної дисфункції, перманентно-пароксизмальна течія з сінкопальними станами, хронічний вірусний гепатит С, ХБП І ст. хронічний пієлонефрит, V ст. (аНСV+) фаза еплікації, підвищення артеріального тиску (а.с.87,88,89).

Досліджуючи надані позивачем документи, апеляційний суд не вбачає відомостей, які б свідчили про постійне знаходження позивача на стаціонарному лікуванні. Надані документи (довідки, виписки) дійсно свідчать про проходження лікування ОСОБА_2 проте відсутні відомості які б свідчили про те, що таке лікування відбувалось безперервно від смерті спадкодавця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 до закінчення шестимісячного строку на подання заяви про нотаріусу про прийняття спадщини, тобто до 30.04.2011 року чи навіть до звернення ОСОБА_2 в 2018 із заявою до нотаріуса.

При цьому, колегія суддів наголошує, що позивачу було достовірно відомо про смерть його батька. У позивача не було жодних перешкод надіслати заяву про прийняття спадщини поштою на адресу нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що поважними причинами, які зазначались позивачем в позові є доглядостаннього за матір`ю ОСОБА_6 , яка є інвалідом ІІ групи, що, підтверджується довідкою до акту МСЕК № 308442, серія 12ААА (а.с.131), яка також важко хворіла.

Так, виписки з медичної карти № 122/33 КУ Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я встановлено про те, що ОСОБА_6 проходила стаціонарне лікування з 16.01.2014 р. по 06.02.2014 р. з діагнозом дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст. з частими важкими симпато-адреналиновими кризами.

Виписками із карт хворої ОСОБА_6 вбачається про те, що вона пройшла курс лікування в денному стаціонарі ЦПМСД № 12 з 02.09.2014 р. по 19.09. 2014 р., з 20.04. 2015 р. по 06.05. 2015 р., з 16.02.2016 р. по 29.02.2016 р., з 16.05.2016 р. 23.05.2016 р., 24.11.2016 р. по 09.12. 2016 р., з 21.03.2017 р. по 04.04.2017 р., 12.06.2017 р.-23.06.2017р. з вищезазначеними діагнозами, а також хронічним радикулітом, синдромом акропарестезії, багатовузлового зобу ІІ ст., еутеріозом, станом після тотальної тиреоідектомії, післяопераційним гіпотиреозом (а.с.144,146,150,151,152,153,154).

Згідно виписки із історії хвороби № 2020 вбачається про те, що ОСОБА_6 перебувала у хірургічному відділенні інституту ендокрінології з 16.05.2016 р. по 23.05.2016 р. та була проведена операція тиреоідектомія (а.с.147-148). Висновком від 10.10.2013 р. встановлено про наявність у ОСОБА_6 міоми матки.

З 12.06.2017 р. по 23.06.2017 р. ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ Одеський обласний ендокринологічний диспансер з диагнозом опировано щитовидну залозу, післяоперційний гіпотірсоз, гіпертонічна хвороба, адреналові кризи, хронічний холецистит, застойний жовчний міхур, жировий гепатоз, що підтверджується випискою № 231 від 23.06.2017 р. (а.с.155).

Листом № 40/116 від 19.07.2017 р. Відокремленого підрозділу Одеська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги Комунальної установи Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф встановлено про те, що за 2016 р., 2017 р. виїзди швидкої медичної допомоги для надання медичної допомоги ОСОБА_6 були зареєстровані 07.01.2016 р., 31.01.2016 р., 12.05.2016 р., 10.09.2016 р., 02.03.2017 р., 09.04.2017 р., 11.04.2017 р., 16.04.2017 р. через гіпертонічну хворобу, синусову тахікардію, гіпертонічні кризи, дифузний кардіосклероз СН-0, ГХ 1-2 ст., нефролітіоз, правостороння ниркова коліка, дискуляторна єнцефолопатія, вегетосудинна дістонія з госпіталізацією в МКЛ № 5.

Вказані документи дійсно підтверджують наявність у матері позивача захворювань та необхідності лікування, проте, колегія суддів не вбачає у вищезазначених документах доказів, які б свідчили про необхідність безперервного догляду ОСОБА_2 за своєю матір`ю в період від смерті спадкодавця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 до закінчення шестимісячного строку на подання заяви про нотаріусу про прийняття спадщини, тобто до 30.04.2011 року шестимісячного строку , оскільки періодичні обстеження та лікування ОСОБА_6 мали місце починаючи з 16.01.2014 р.

Слід звернути у вагу на те, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси вже перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2018 року в позові ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено.

04.12.2018р. постановою апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2018 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено (а.с.92-93).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли частково своє підтвердження в матеріалах справи, тому, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, а оскаржуване рішення скасувати та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 09.06.2023 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Сєвєрова Є.С.

Комлева О.С.