ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5275/18 Номер провадження 22-ц/814/2591/23Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

секретар: Гречка Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ганги Дмитра Григоровича

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2022 року, ухвалену суддею Яковенко Н.Л.

по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що виданий в цивільній справі № 642/5275/18 на виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/5275/18 від 04 вересня 2020 року позовні вимоги Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збереженні кошти у розмірі орендної плати у сумі 583 404, 60 грн.

Постановою Верховного Суду від 20 квітня 2022 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року, додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 січня 2021 року залишено без змін.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.06.2022 щодо об`єкту нерухомого майна - земельна ділянка, кадастровий номер :02:003:0512 вбачається, що на вказану земельну ділянку оформлено право оренди земельної ділянки загальною площею 3,7473 га. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Горизонт" (), на підставі договору оренди землі.

Вважає, що ТОВ "Горизонт", яке не приймало участі у справі № 642/5275/18, будучи орендарем земельної ділянки загальною площею - 3,7473 га. кадастровий номер :02:003:0512, яка розташована по АДРЕСА_1 , за договором оренди землі, у повному обсязі сплатило орендодавцю (Харківській міській раді) орендну плату за період з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2018 року, виходячи із розміру плати, розрахованої за всю площу земельної ділянки - 3,7473 га., до якої і входить площа земельної ділянки - 0,2609 га, якою користувалась ОСОБА_1 , але ця обставина про фактичну сплату іншою особою орендної плати за користування усією земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0512 станом на 31.08.2018 не була відома суду і відповідачу на момент розгляду справи № 642/5275/18.

На підставі викладеного вважає, що виконавчий лист № 642/5275/18, що виданий на виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/5275/18 від 25 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради 583 404,60 грн. повинен бути визнаним судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки грошовий обов`язок боржника був виконаний іншою особою: ТОВ «ГОРИЗОНТ», як орендарем земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0512 по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що виданий в цивільній справі № 642/5275/18 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що матеріали справи не містять даних, що вказаний виконавчий лист видано помилково або що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, тому заява є необґрунтованою.

Не погодившись з даною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржив представника ОСОБА_1 адвокат Ганга Дмитро Григорович, просив її скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року позовні вимоги Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради кошти у розмірі 583404,60 грн.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 8751,07 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 січня 2021 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 20 квітня 2022 року вищевказані судові рішення залишені без змін.

Таким чином, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року набрало законної сили.

Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства, а згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно вимог частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (рішення у справі «Шмалько проти України», від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00).

Згідно ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, закон передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально правові обставини), наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини).

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Матеріалами справи встановлено, що виконавчий лист видано на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, та яке в подальшому не скасовувалося.

За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи заявника відносно того, що ТОВ «Горизонт» виконав обов`язок ОСОБА_1 , який слідує з рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року по сплаті остнанньою на користь Харківської міської ради коштів у сумі 583404,60 грн. не підтверджено належними та доспустимими доказами.

Посилання заявника на відсутність у ТОВ «Горизонт» заборгованості з оплати орендної плати земельної ділянки не свідчить про виконання даним товариством встановленого судовим рішення грошового зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати коштів.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зводяться до незгоди заявниці з оскаржуваною ухвалою та не є підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Інших доводів, які б давали підстави вважати, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви, апеляційна скарга не містить.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ганги Дмитра Григоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин