ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3662/23 Справа № 202/3681/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 202/3681/16-ц

Номер провадження 22-ц/803/3662/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Максюти Ж.І., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Коган Роман Віталійович, на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 січня 2023 року головуючого судді Батманової В.В. по цивільній справі про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, скасування запису про обтяження, скасування арешту,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») ,мотивуючи вимоги тим,що 10 жовтня 2005 року між ВАТ «Надра» в особі начальника відділення № 11 філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ Мусієнко Н.О. та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8/2005/840-К/151-Н,відповідно до умов якого відповідач видав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 81 000 доларів США в порядку і на умовах,визначених цим договором строком на 250 місяців з відсотковою ставкою у розмірі 10 % .

На забезпечення виконання позичальником обов`язків за кредитним договором № 8/2005/840-К/151-Н від 10 жовтня 2005 року, було укладено договір іпотеки від 10 жовтня 2005 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 69,3 кв.м. Одночасно був укладений договір поруки № 151/1 від 10 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та Дніпропетровською філією відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра», в особі начальника відділення № 11 філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ Мусієнко Н.О.

Позивачі вважають зазначені вище договори кредиту № 8/2005/840-К/151 Н від 10 жовтня 2005 року, договір поруки та іпотечний договір від 10 жовтня 2005 року, є такими, що укладені із суттєвим порушенням вимог законодавства,а саме відсутність у відповідача на момент укладення оскаржуваного кредитного договору індивідуальної ліцензії на право здійснення валютних операцій ,що обмежило права позивачів під час укладання оскаржуваних договорів .

Просили визнати недійсними : кредитний договір № 8/2005/840-К/151-Н від 10 жовтня 2005 року ; договір іпотеки № 151/1-Н від 10 жовтня 2005 року ; договір поруки № 151/1 від 10 жовтня 2005 року ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іпотеки предметом якого є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 69,3 кв.м.; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію обтяження стосовно квартири АДРЕСА_1 загальною площею 69,3 кв.м.; скасувати арешт накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43398702 від 24 травня 2014 року, накладений відділом примусового виконання рішень управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області та скасувати Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, скасування запису про обтяження, скасування арешту відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого, згідно з доданим ордером на надання правничої допомоги, діє адвокат Коган Р.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є неналежним відповідачем по справі, оскільки матеріали справи не містять підтвердження виконання п. 4 договору № GL3N216953 від 24 квітня 2022 року, а також інформації за яким саме договором іпотеки відбулося відступлення прав вимоги, товариством не надано доказів набуття ним прав нового іпотекодержателя за договором іпотеки. Зазначено, що судом першої інстанції незаконно та необґрунтовано в задоволенні клопотання про залучення до розгляду справи третьої особи органу опіки та піклування , враховуючи, що з моменту укладення кредитного договору до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірній квартирі проживав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син позивачів, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 10 березня 2009 року, тобто, на момент укладання спірних договорів син позивачів був малолітнім, крім того він був інвалідом другої групи з дитинства. Відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти і звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням неповнолітніх є підставою для визнання такого правочину недійсним. Також, зазначено, що 13 жовтня 2021 року, ще за життя ОСОБА_3 , був здійснений незаконний договір купівлі-продажу між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану, а рішення суду без змін, як ухвалене при повному та всебічного з`ясуванні обставин справи, дотриманні норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначено, що твердження скаржника щодо неналежного відповідача є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються висновками викладеними в постанові Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року по даній справі 22-ц/803/454/22, якою залучено до участі у справі правонаступника ПАТ КБ «Надра» ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та в ухвалі Верховного Суду від 01 лютого 2022 року за результатами розгляду касаційної скарги представника позивача.

Щодо незалучення органу опіки та піклування, зазначено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не скористався своїм процесуальним правом та не змінював, не доповнював підстави позову. Представником позивача здійснювались дії щодо зміни предмету позову, у тому числі подання клопотання про залучення третьої особи на стадії судового розгляду по суті, тому суд правомірно відмовив у задоволенні такого клопотання, оскільки ці обставини не були предметом розгляду даної справи. Зазначено, що предмет іпотеки було придбано за рахунок кредитних коштів 10 жовтня 2005 року, тобто в день укладання договору іпотеки, тому є незрозумілою позиція скаржника щодо порушення прав дитини. Скаржником не доведено, що предмет іпотеки знаходився у власності дитини чи її користуванні до укладання договору іпотеки та/або в день його укладення. Також, скаржником не доведено порушення саме його прав при укладанні кредитного договору та договору іпотеки.

Крім того, зазначено, що суд першої інстанції правомірно виніс рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав заявленого позову, що як вбачається зі змісту апеляційної скарги, не оскаржується. Доводи позовної заяви щодо визнання недійсним кредитного договору через відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій є безпідставними. У даній справі кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Позивач ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, позивач без заперечень отримав кошти в іноземній валюті, тривалий час виконував свої зобов`язання за договором в частині повернення кредитних коштів. Позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обмеження їх прав під час укладання оспорюваних договорів.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Коган Р.В. підтримав доводи апеляційної скарги. Представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» Чміль Ю.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (т. 2 а.с. 151,158). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та філією ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ, в особі начальника відділення № 11 філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ Мусієнко Н.О., було укладено кредитний договір № 8/2005/840-К/151-Н, відповідно до умов якого відповідач видав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 81 000 доларів США в порядку і на умовах,визначених цим договором строком на 250 місяців з відсотковою ставкою у розмірі 10 % .

Відповідно до п.1.2. договору цільове використання кредиту : проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2005 року ,що укладений між позичальником та ОСОБА_5 ,згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 (а.с.6-7).

Відповідно до п.п.3.1.1.,3.1.2,3.3.1.,3.3.2 ,3.3.3,3.3.4 кредитного договору видача кредиту проводиться шляхом видачі позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки,сума у якій зазначена у іноземній валюті доларах США. Видача кредиту проводиться виключно в рамках цільового використання кредиту,визначеному у п.1.2. цього договору. Позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п.1.3.1,1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок № НОМЕР_1 мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1059,08 доларів США.Позичальник вносить черговий мінімальний платіж,визначений у п.3.3.2 цього договору ,щомісячно до 20 числа поточного місяця.Кінцевий термін повернення кредиту 20 липня 2026 року.

Одночасно, у забезпечення виконання позичальником обов`язків за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки (з майновим поручителем) від 10 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В., за реєстровим № 19, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 69,3 кв.м (а.с.8-9).

Також, був укладений договір поруки № 151/1 від 10 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та Дніпропетровською філією відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра», в особі начальника відділення № 11 Філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ Мусієнко Н.О.

Також,з матеріалів справи вбачається,що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2013 року по цивільній справі № 201/8099/13-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ »Надра» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ`Надра» суму заборгованості за кредитним договором № 8/2005/840-К/151-Н від 10 жовтня 2005 року у розмірі 3 402 165,70 грн , у тому числі : сума непогашеного кредиту 635 711,59 грн , сума несплачених відсотків 48 557,23 доларів США, що за курсом НБУ становить 388 117,94 грн , пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 270 657,88 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 163 368,43 грн та сума штрафу за невиконання зобовязань 8 100 доларів США, що за курсом НБУ становить 64 743,30 грн. Також, стягнуто солідарно у рахунок повернення судового збору 3 441 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 05 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 50708816 по примусовому виконанню виконавчого листа № 201/8099/13-ц виданого 12 грудня 2013 року Жовтневий районним судом м.Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ`Надра» вищевказаної суми заборгованості за кредитним договором (а.с.17).

24 квітня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-03-06-000036-b від 01 квітня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений договір № GL3N216953 про відступлення прав вимоги. За умовами даного договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 8/2005/840-К/151 - Н укладений 10 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», договором іпотеки №151/1-Н від 10 жовтня 2005 року, укладеним між позивачем та ВАТ КБ «Надра», договір поруки № 151/1 від 10 жовтня 2005 року укладений між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року по цивільній справі № 202/3681/16, провадження № 22-ц/803/454/22 , залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, скасування запису про обтяження, скасування арешту, правонаступника ПАТ «КБ «Надра» - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»».

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2022 року , у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника адвоката Когана Р. В. на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року, за результатами перегляду ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп»», про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, скасування запису про обтяження, скасування арешту відмовлено. Зі змісту постанови суду касаційної інстанції вбачається ,що правильним є висновок Дніпровського апеляційного суду про наявність підстав для залучення до участі в справі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»». Суд апеляційної інстанції в змісті оскаржуваної постанови чітко вказав підстави залучення до участі у справі правонаступника відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі, оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови. На виконання умов спірного договору позивач без заперечень отримав кошти в іноземній валюті, тривалий час виконував свої зобов`язання за договором в частині повернення кредитних коштів.

Позивачами не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які б мали наслідком визнання договору кредиту, поруки та іпотеки недійсними, також не надано суду доказів вчинення щодо них обману та тиску.

Апеляційний суд погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлено фактичні обставини справи та доказам, наявним у справі, надано належну правову оцінку.

Протилежного, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачами та представником доведено не було та не спростовано .

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто,відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу,який без обмежень приймається на всій території України,в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України .

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.93 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст.5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів,що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу,а статтею 192 ЦК передбачено,що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже,банк як фінансова установа,отримавши у встановленому законом порядку (стаття 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність «) банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями,який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024- VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій,має право здійснювати операції з наданням кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5 Декрету про валютне регулювання ).

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17.07.2001 № 275, у п.5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом.

Відтак банк, як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп."в" п.4 ст.5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов`язані з іноземною валютою.

Тобто, надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії не суперечить вимогам чинного законодавства України.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30 березня 2021 року по справі № 545/2307/19.

З вказаних обставин вимоги позовної заяви щодо визнання недійсним кредитного договору через відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операції є безпідставними та у суду першої інстанції не було підстав для їх задоволення .

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3,5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ч.1,2 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 129 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи визнається недійсним.

Роз`ясненнями, викладеними в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», встановлено, що відповідно до ст. ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору,виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту,вимог розумності та справедливості .У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК України) .

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними,та умови,які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вбачається ,що у даній справі, оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами,які досягли згоди з усіх істотних умов договору,мали необхідний обсяг цивільної дієздатності,а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Вбачається, що ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови. На виконання умов спірного договору без заперечень отримав кошти в іноземній валюті,тривалий час виконував свої зобов`язання за договором в частині повернення кредитних коштів.

Суд першої інстанції також слушно зазначив,що відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладання договору про споживчий кредит відмовитися від договору без пояснення ним причин, у тому числі в разу отримання ним коштів. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю одержані кошти.

Тобто, якщо позивачі вважали що договір суперечить законодавству України, що він укладений зі значними порушеннями законодавства, та умови даного договору виявились для позивача не зрозумілими, та, на його думку, порушують права його як споживача, він мав право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня укладання договору. Але, як вбачається з позовної заяви, усі вищезазначені вимоги до суду від позивача з`явилися пізніше, після унеможливлення оплати боргових зобов`язань.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом -насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Дослідивши матеріали справи,апеляційний суд дійшов до висновку ,що позивачами на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодних належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України,а тому були відсутні підстави для задоволення позову .

Доводи апеляційної скарги про те,що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є неналежним відповідачем по справі ,відхиляються судом апеляційної інстанції з підстав визначених ч.4 ст.82 ЦПК України.

З досліджених матеріалів справи вбачається,що позивачами не змінювався предмет та підстави позову ,а тому посилання в апеляційній скарзі на незаконність відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про залучення до розгляду справи третьої особи органу опіки та піклування (т.2 а.с.68-69) не є слушним.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи,дав належну оцінку доказам,правильно визначив природу спірних правовідносин і дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять. Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є обґрунтованими та цілком прийнятними .

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат,відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України,не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Коган Роман Віталійович, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 13 червня 2023 року .

Судді: