Справа № 128/3400/20
Провадження № 22-ц/801/783/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 рокуСправа № 128/3400/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.,

за участю сторін: представника АТ «Сенс Банк» - адвоката Михніцького Г.Ю., представника ОСОБА_1 - адвоката Шиманського В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №128/3400/20 запозовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» (стара назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» (стара назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк») на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 січня 2023 року, яке ухвалене суддею Шевчук Л.П. в Вінницькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 27 січня 2023 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2020 року АТ «Альфа-Банк», яке з 01 грудня 2022 року змінило назву на АТ «Сенс Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи його тим, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за кредитним договором №1 ПАТ «Дельта Банк».

09 грудня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором №1 були відступлені АТ «Альфа-Банк». За вказаним Договором відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №1, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк». Таким чином, на даний час всі права кредитора за вказаним договором належать позивачу.

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1. За умовами даного кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі 192000,00 дол. США. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 03 листопада 2020 року має заборгованість, яка складається зі строкової заборгованості в сумі 143474,94 дол. США; простроченої заборгованості в сумі 34531,11 дол. США; строкової заборгованості по нарахованих процентах в сумі 144,85 дол. США; прострочену заборгованість по процентах в сумі 242624,89 дол. США.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між кредитором та іпотекодавцем, яким є ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки. За даним договором іпотеки було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 255,7 кв.м, житловою площею 119,5 кв.м, що по АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1 на загальну суму 420775,79 дол. США на користь АТ «Альфа-Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеного на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням АТ «Сенс Банк» (стара назва АТ «Альфа-Банк») подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. АТ «Сенс Банк» просило апеляційний суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вирішити питання щодо стягнення судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в позичальника виникла заборгованість по кредитному договору та не погашалась ним, а висновок суду першої інстанції про те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2014 року (у справі №212/2-4621-11) встановлено факт погашення кредиту є помилковим та не відповідає обставинам справи. Отже вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, які гарантують іпотекодержателю право звернути стягнення на предмет іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Шиманський В.М.просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, виходив з того, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2014 року у справі №212/2-4621/11 відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», як правонаступника АКІБ «УкрСиббанк», оскільки встановлено повне погашення боргу за кредитним договором в сумі 192000,00 дол. США. Тобто, вказаним рішенням суду встановлено факт відсутності у відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0 1) від 27 вересня 2007 року.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 192000 доларів США, що дорівнює 969600,00 грн за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в даному договорі. Строк повернення кредиту не пізніше 26 вересня 2022 року (т.1 а.с.7 13).

25 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 вересня 2007 року (щодо зміни схеми погашення кредиту). За умовами Додаткової угоди сторони домовилися, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватися як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме: №0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме №1; при цьому при погашенні заборгованості за кредитом сторони використовують реєстраційний номер договору. Також сторонами визначено розмір щомісячного платежу для погашення кредиту 1881,73 дол. США (т.1 а.с.14 15).

Крім того, 25 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 вересня 2007 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації), відповідно до якого позичальник зобов`язався повернути кредит в повному обсязі в термін не пізніше 24 вересня 2032 року (т.1 а.с.16).

Невід`ємною частиною Додаткової угоди №1 та №2 є «Графік платежів, визначення структурної вартості кредиту».

В забезпечення виконання умов кредитного договору №0 від 27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 28 вересня 2007 року було укладено нотаріально посвідчений Договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям на праві власності (т.1 а.с.17 20).

У зв`язку із укладенням Додаткових угод до кредитного договору, 09 квітня 2009 року між кредитором та позичальником було укладено нотаріально посвідчений Договір про внесення змін №1 до Договору іпотеки від 28 вересня 2007 року в частині кінцевого терміну погашення кредиту (т.1 а.с.131).

З Довідки-розрахунку заборгованості саном на 03 листопада 2020 року, виданої АТ «Альфа-Банк» (т.1 а.с.21) заборгованість позичальника ОСОБА_2 по кредитному договору №01 від 25 лютого 2009 року зі строком повернення 24 вересня 2032 року, сума договору 178129,57 дол. США, процентна ставка 11,90%, вбачається, що строкова заборгованість становить 143474,94 дол. США, прострочена заборгованість становить 34531,11 дол. США, строкова заборгованість по нарахованих процентах становить 144,85 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих процентах становить 242624,89 дол. США, пеня 1412599,88 грн, а всього заборгованість за кредитом становить 420775,79 дол. США, що еквівалентно 13 439 508,05 грн.

Відповідно до Висновку про вартість майна від 04 листопада 2020 року, наданого ТОВ «Незалежна експертна компанія», ринкова вартість житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 255,7 кв.м, що в АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , становить 1 607 891,00 грн (т.1 а.с.22).

Згідно виписки з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» та Додатку 1 «Перелік прав вимоги за кредитами», продавець продав, а покупець придбав права вимоги за кредитним договорами, зокрема й за кредитним договором №1 від 25 лютого 2009 року в сумі 178129,57 дол. США (т.1 а.с.23 25).

Відповідно до нотаріально посвідченого Договору №2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09 грудня 2019 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» та Додатків №№1, 2, 3, 4, 5 до нього ПАТ «Дельта Банк» відступило АТ «Альфа-Банк» шляхом продажу новому кредитору права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зазначених у Додатках №№1-5 до цього договору (т.1 а.с.27 51).

У додатку №2 до Договору №2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09 грудня 2019 року міститься інформація про кредитний договір №0 1) від 27 вересня 2007 року, що укладений із позичальником ОСОБА_2 , в якості забезпечення договір іпотеки житлового будинку що в АДРЕСА_1 , іпотекодавці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.32 37).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.2 а.с.32 33), АТ «Альфа-Банк» змінило своє найменування на АТ «Сенс Банк».

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

З рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2014 року (справа №212/2-4621/11) вбачається, що УКІБ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 1). В процесі розгляду справи судом було залучено до участі у справі правонаступника позивача АКІБ «УкрСиббанк» - ПАТ «Дельта Банк». Даним рішенням суду було відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк». Рішення суду набуло законної сили 12 липня 2014 року (т.1 а.с.207 210).

Цим рішенням суду було встановлено, що згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_2 станом на 08 листопада 2011 року за кредитним договором №0 від 27 вересня 2007 року, в якій за період з 02 листопада 2007 року по 13 листопада 2008 року фактично сплачено за наданий кредит 13870,43 дол. США, а 25 лютого 2009 року відображено сплату за наданий кредит в сумі 178129,57 дол. США, тобто заборгованість в сумі 192000,00 дол. США за кредитним договором №0 від 27 вересня 2007 року погашена.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Таким чином, преюдиційним судовим рішенням у справі №212/2-4621/11, яке набрало законної сили, встановлено, що заборгованість погашена, тобто відсутній борг у відповідачів за наданим кредитом, тому відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який обґрунтовано відмовив в задоволені позову, оскільки вищезазначеним рішенням суду у справі №212/2-4621/11 відмовлено в стягненні заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з погашенням заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не містять доказів та посилань, що оскаржуване рішення є незаконним, та судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» (стара назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк») залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 квітня 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.