ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 732/480/22

Головуючий у першій інстанції - Карпинська Н. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/872/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (суддя Карпинська Н.М.), ухвалене у м.Городня, повний текст рішення складено 31 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт») виплатити йому: заборгованість по заробітній платі за грудень 2021 року та січень 2022 року, вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, середній заробіток за кожний день затримки проведення остаточного розрахунку, починаючи з 21 січня 2022 року по день фактичного розрахунку. Позов мотивовано тим, що з 13 березня 2018 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем. 21 лютого 2022 року його звільнили з посади начальника транспортно-сировинного відділу ДП «Укрспирт» у зв`язку із скороченням чисельності працівників відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, проте роботодавець не здійснив остаточного розрахунку при звільненні з позивачем відповідно до ст.47 КЗпП України. Наразі відповідач перебуває у стані припинення. ОСОБА_1 зазначає, що несподіване скорочення чисельності працівників та його подальше звільнення завдало неабияких моральних страждань, дезорганізувало порядок його життя та призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з чим позивач вважає справедливою суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2023 року позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості „Укрспирт" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період із 22.01.2022 по 27.06.2022, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, в сумі 24000 грн (сума заборгованості визначена без відрахування податків та обов`язкових платежів). Рішення суду мотивовано тим, що хоча сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності, суд, з урахуванням конкретних обставин, повідомлених відповідачем, керуючись принципом пропорційності, вважав, що 24000 грн компенсації середнього заробітку є співмірним із втратами позивача та заявленими до стягнення сумами, у тому числі з урахуванням того, що основний борг підприємства перед позивачем був погашений до звернення позивача з позовом до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що несвоєчасна виплата заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку завдали позивачу майнових втрат, оскільки позбавили останнього значної суми коштів, що у складних умовах допомогли б позивачу не вдаватися до значних заходів економії на елементарних речах, щоб вижити в умовах окупації. ОСОБА_1 вказує, що ДП «Укрспирт» мало якнайшвидше провести аукціони та розрахуватися з працівниками. Вважає цілком справедливою заявлену ним вимогу про виплату 48 051,92 грн. Також позивач звертає увагу, що він зіткнувся з винятковими труднощами та моральними стражданнями через відсутність у нього роботи та коштів, у зв`язку з чим вважає справедливою суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 з 13 березня 2018 року працював на посаді начальника транспортно-сировинного відділу ДП «Укрспирт», що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.13-14).

Наказом ДП «Укрспирт» №3/28-к від 20 січня 2022 року відповідно до наказу ДП «Укрспирт» від 28 жовтня 2021 року №252 «Про вжиття організаційних заходів по Ковальовському МПД ДП «Укрспирт» звільнено 21 січня 2022 року у зв`язку із скороченням чисельності працівників (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України) працівників Ковальського МПД ДП «Укрспирт», зокрема ОСОБА_1 , начальника транспортно-сировинного відділу (а.с.60). Наказано старшому бухгалтеру Ковальського МПД ДП «Укрспирт» здійснити виплату вихідної допомоги згідно зі ст.44 КЗпП України.

Згідно з довідкою ДП «Укрспирт» про доходи позивачу здійснені нарахування в січні 2022 року на загальну суму 32 791,45 грн, а саме: вихідна допомога при скороченні - 10 004 грн, компенсація відпустки (48 календарних днів) - 17 415,84 грн, зарплата за січень 2022 року (13 кл.дн.), індексація - 5 371,61 грн; до виплати - 26 397,12 грн (а.с.61).

Відповідно до довідки №2 від 16 травня 2022 року розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 за січень 2022 року - 26 397,12 грн (а.с.64).

У червні 2022 року позивачу було виплачено заробітну плату та розрахункові у розмірах: 5258 грн, 5870 грн, 15 269,12 грн, а всього на суму 26 397,12 грн (а.с.65, 70,75).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) вказано, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, оскільки матеріалами справи підтверджено, що виплата таких сум здійснена ДП «Укрспирт» до звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач набув право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 22 січня 2022 року (наступний день після звільнення) по 27 червня 2022 року (останній день перед днем фактичного розрахунку).

ОСОБА_1 правильність проведеного судом першої інстанції розрахунку не спростовано.

Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18).

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, суд першої інстанції врахував, що відповідач вживав заходи для своєчасного проведення розрахунку із звільненим працівником, борг підприємства перед позивачем був погашений до звернення позивача з позовом до суду, співмірність втрат позивача та заявленими до стягнення сумами.

Колегія суддів апеляційного суду вважає визначений судом першої інстанції розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 24 000 грн справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, і не знаходить підстав для скасування чи зміни рішення суду в цій частині.

Аргументи позивача про те, що на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку у повному обсязі, колегія суддів відхиляє, оскільки на підставі всебічного розгляду справи суд першої інстанції, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції обґрунтовано зменшив розмір відшкодування, передбачений статтею 117 КЗпП України, врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 17 березня 2020 року у справі №569/6583/16-ц.

Твердження ОСОБА_1 щодо необхідності вдаватися до значних заходів економії у складних умовах повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач був звільнений за місяць до вторгнення і він не був позбавлений можливості працевлаштуватися. Крім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своїм змістом не є заробітною платою, яка повинна виплачуватися в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги, що ДП «Укрспирт» мало якнайшвидше провести аукціони і розрахуватися з працівниками, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач вживав заходів для своєчасного розрахунку, проте не мав можливості це зробити через відсутність коштів.

Статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до змісту позовної заяви. Зокрема, передбачено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Із тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 виклав обставини щодо заподіяння йому моральної шкоди, проте у прохальній частині позовної заяви відсутнє його клопотання про стягнення моральної шкоди. Відповідно у зв`язку з відсутністю позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції її не розглядав, а тому доводи апеляційної скарги про заподіяння позивачу моральної шкоди не можуть бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: