Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 751/8696/21

провадження № 61-7240св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області на постанову Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2022 року в складі колегії суддів Нерушак Л. В., Вініченка Б. Б., Новікова О. М. та касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 19 липня 2022 року в складі колегії суддів Нерушак Л. В., Вініченка Б. Б., Новікова О. М.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивувала тим, що наказом відповідача № 68-п від 05 листопада 2021 року внаслідок відмови від щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, її було відсторонено від виконання роботи за посадою практичний психолог у Чернігівському ДНЗ № 7 з 08 грудня 2021 року. Вважала вказаний наказ незаконним і таким, що порушує її трудові права, оскільки відсутні передбачені законом підстави для відсторонення позивачки. Зокрема, вказувала, що не з`являлася на роботу в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, не відмовлялася та не ухилялася від обов`язкових медичних оглядів і не відмовлялася від навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони. Переконана, що такої підстави для відсторонення від роботи як відмова виконувати розпорядження державного органу щодо проведення вакцинації положеннями статті 46 КЗпП України не передбачено.

ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким:

визнати незаконним і скасувати наказ № 68-п від 05 листопада 2021 року Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 »;

стягнути з Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року до дня допущення до роботи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 лютого 2022 року в складі судді Павлова В. Г. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено обов`язковість профілактичних щеплень проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору, а також зазначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. Законом також передбачено, що відмова або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень є підставою для відсторонення таких працівників від роботи.

Суд зазначив, що наказом МОЗ №2153 від 04 жовтня 2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» передбачено, що на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають, зокрема, працівники дошкільних закладів незалежно від типу та форми власності. При цьому єдиною підставою для звільнення працівників від обов`язкової вакцинації проти COVID-19 є абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень. Проте, в судовому засіданні позивачка підтвердила відсутність будь-яких протипоказань для вакцинації, а тому завідувач дошкільного навчального закладу правомірно відсторонила позивачку від роботи без збереження заробітної плати.

Місцевий суд констатував, що правові обмеження позивачки в частині відсторонення від роботи є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано статтею 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Разом з тим, таке обмеження здійснюється відповідно до вимог закону і як наслідок позивач мала можливість узгодити (передбачати) свою майбутню поведінку з прийняттям цих законів; відповідне обмеження має легітимну мету і є допустимим з метою захисту громадського здоров`я та формування колективного імунітету, а також забезпечення стримування поширенню вірусу; і найголовніше вказане обмеження є необхідним в демократичному суспільстві (навіть за умови не підтримання вакцинації як такої власне позивачем по справі).

Доводи ОСОБА_1 про порушення відповідачем її права на працю суд відхилив, оскільки за позивачкою зберігається робоче місце, а видання відповідачем оскарженого наказу було прямим наслідком її відмови від вакцинації, метою якої є захист здоров`я. Суд зазначив, що позивачка не позбавлена обрати іншу модель поведінки або змінити роботу, яка не передбачає обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19.

Короткий зміст судових рішень апеляційного суду

Постановою Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково:

визнано незаконним та скасовано наказ № 68-п від 05 листопада 2021 року Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 »;

у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено;

вирішено питання про перерозподіл судових витрат (сплаченого судового збору).

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що наказ Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 04 жовтня 2021 року, яким установлено, що категорія працівників, до якої відноситься позивачка, підлягає обов`язковому щепленню проти COVID-19, набрав законної сили лише 08 листопада 2021 року. Проте, оспорюваний наказ про відсторонення позивачки від роботи виданий 05 листопада 2021 року, тобто за відсутності на той час правової підстави для застосування такого заходу до ОСОБА_1 . За таких обставин апеляційний суд уважав, що відповідач не довів правомірності відсторонення позивачки від роботи.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то апеляційний суд зазначив, що заробітну плату ОСОБА_1 виплачує управління освіти Чернігівської міської ради, а Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області отримує фінансування через централізовану бухгалтерію управління освіти Чернігівської міської ради. За таких обставин суд уважав, що Чернігівський дошкільний заклад № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області є неналежним відповідачем щодо позовних вимог про зобов?язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи.

Додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 19 липня 2022 року у задоволенні заяви представника позивачки про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Додаткова постанова мотивована тим, що відповідно до частини дев?ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази направлення іншим учасникам справи додаткової угоди № 1 до договору про надання юридичних послуг № 5 від 11 листопада 2021 року, укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом Пересоляком О. С., та акт № 2 здачі-приймання наданих послуг за договором, як і відсутні докази ознайомлення з ними відповідача в іншій спосіб.

Колегія суддів уважала, що невиконання заявником вимог процесуального закону про направлення іншій стороні копії заяви з доданими до неї документами позбавляє іншу сторону надавати свої заперечення щодо розміру судових витрат, що є неприпустимим. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, пов?язаних з наданням правничої допомоги, задоволенню не підлягає.

Аргументи учасників справи

28 липня 2022 року Чернігівський ДНЗ № 7 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду, в якій просив її скасувати як ухвалену з неправильним застосуванням норм матеріального права, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд зробив помилковий висновок про те, що на момент прийняття роботодавцем оспорюваного наказу була відсутня правова підстава для відсторонення позивачки. Вказує, що наказ Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 04 жовтня 2021 року набрав законної сили лише 08 листопада 2021 року, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була відсторонена від посади саме з 08 листопада 2021 року, що не свідчить про порушення її трудових прав. Наполягає на тому, що позивачка підлягала обов`язковій вакцинації проти COVID-19, а обмеження, застосовані до ОСОБА_1 , є необхідними в демократичному суспільстві, оскільки забезпечення захисту громадського здоров`я шляхом стримування поширенню вірусу превалює над приватними інтересами позивачки.

25 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду підписану представником касаційну скаргу на додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 19 липня 2022 року, в якій просила скасувати її як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що до заяви про ухвалення додаткового рішення позивачка надала доказ відправлення цієї заяви разом з додатками на офіційну електронну адресу відповідача, однак суд апеляційної інстанції належної оцінки цьому доказу не надав. Зазначає, що, пославшись на необізнаність відповідача про розмір витрат на правничу допомогу, апеляційний суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 просила стягнути витрати на правничу допомогу, в тому числі понесені в суді першої інстанції, з розміром яких відповідач був ознайомлений та клопотання про зменшення яких не подавав. Вказує також, що в апеляційній скарзі було вказано орієнтовний розмір судових витрат, які позивачка очікувала понести в суді апеляційної інстанції, в розмірі 3 000 грн.

У жовтні 2022 року від Чернігівського ДНЗ № 7 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому відповідач просив залишити її без задоволення, а додаткову постанову апеляційного суду - без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідач не отримував електронний лист позивачки з копіями заяви про ухвалення додаткового рішення та доданих до неї документів. Указує також, що Чернігівський ДНЗ № 7 є неналежним відповідачем за вимогами про стягнення судових витрат, оскільки фінансується через централізовану бухгалтерію управління освіти

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2022 року провадження в справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року поновлено касаційне провадження в справі та призначено її до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 15 серпня 2022 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

В ухвалі Верховного Суду від 19 вересня 2022 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме не застосування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2018 року в справі № 199/2291/14, від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц

Аналіз доводів та вимог касаційних скарг дає підстави для висновку, що постанова апеляційного суду оскаржується в касаційному порядку в частині задоволення позовної вимоги про скасування наказу щодо відсторонення позивачки від роботи. В частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу постанова апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржується та Верховним Судом не переглядається. Додаткова постанова апеляційного суду є предметом касаційного перегляду в повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 працевлаштована в Чернігівському ДНЗ № 7 на посаді практичного психолога.

18 жовтня 2021 року відповідачем прийнято наказ № 64-п «Про ознайомлення з наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153», з яким позивачку ознайомлено того ж дня.

Згідно з актом комісії від 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 не пред`явила документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19.

Відповідно до наказу № 68-п від 05 листопада 2021 року, виданого завідувачем Чернігівського ДНЗ № 7, ОСОБА_1 відсторонено від роботи за посадою практичний психолог з 08 листопада 2021 року до усунення причин, що його зумовили, без збереження заробітної плати.

Позиція Верховного Суду

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що

«нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) вказано, що:

«застосування до позивачки передбачених Переліком № 2153 та Законом № 1645-ІІІ заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Суди не встановили жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивачки від роботи. Відповідач не стверджував, що, обіймаючи посаду чергової по переїзду, позивачка могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця», учасників дорожнього руху тощо. Її відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що вона працювала в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19 (тоді як для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним). Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів. Однак апеляційний суд залишив указані обставини поза увагою та не врахував, що відповідач не обґрунтовував необхідність відсторонення позивачки тим, що вона, працюючи черговою по переїзду, створювала загрози, які б вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, який позбавляв позивачку заробітку».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

при зверненні з позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що її відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати є незаконним та таким, що порушує її право на працю;

посадові обов`язки позивачки як практичного психолога в дошкільному навчальному закладі передбачають об`єктивну необхідність під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, зокрема дітьми;

суд першої інстанції встановив, що позивачка підлягала обов`язковому щепленню проти COVID-19, а доказів наявності протипоказань до щеплення ОСОБА_1 не надала. Суд констатував нагальність потреби у відстороненні позивачки від роботи та зазначив, що таке обмеження здійснюється відповідно до вимог закону, має легітимну мету захисту громадського здоров`я й запобігання поширення вірусу, а також є необхідним у демократичному суспільстві;

при задоволенні позову в частині визнання вказаного наказу незаконним та його скасування апеляційний суд виходив із того, що станом на 05 листопада 2021 року наказ МОЗ України №2153 від 04 жовтня 2021 року, яким затверджено перелік осіб, які підлягають обов`язковому щепленню від COVID-19, не був чинним. Проте, колегія суддів не звернула увагу на те, що оспорюваним наказом ОСОБА_1 відсторонена від роботи з 08 листопада 2021 року, тобто з дати набрання чинності наказом МОЗ України №2153 від 04 жовтня 2021 року;

за таких обставин, апеляційний суд скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції про відмову у визнанні відсторонення від роботи незаконним. Тому постанову апеляційного суду в цій частині належить скасувати, а рішення суду першої інстанції в цій частині залишити в силі.

Зі скасуванням постанови апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог додаткова постанова апеляційного суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу також підлягає скасуванню. При цьому з урахуванням висновків суду касаційної інстанції щодо суті спору підстави для ухвалення нового рішення про стягнення на користь позивачки витрат на правничу допомогу теж відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційних скарг у зв`язку з необхідністю врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), дають підстави для висновку про те, що постанова Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2022 року підлягає скасуванню в оскарженій частині, додаткова постанова апеляційного суду - скасуванню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним і скасування наказу - залишенню в силі.

З урахуванням висновків суду щодо суті касаційних скарг з ОСОБА_1 на користь Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 816 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 19 липня 2022 року скасувати.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 лютого 2022 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області сплачений судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 816 грн.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2022 року в скасованій частині та додаткова постанова Черкаського апеляційного суду від 19 липня 2022 року втрачають законну силу й подальшому виконанню не підлягають.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук