Справа №295/7382/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про відмову у відкритті провадження

23.06.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Чішман Л.М.,

вирішуючи питання про відкриття провадження за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Біленького Вадима Володимировича про визнання бездіяльності неправомірною та зняття арешту з майна, заінтересована особа - Корольовський ВДВС у м. Житомирі Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року адвокат Біленький В.В. звернувся в інтересах ОСОБА_1 до Богунського районного суду м. Житомира зі скаргою, якою просив визнати бездіяльність Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протиправною в частині не скасування арешту, накладеного постановою від 09.12.2019 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №60313428, зобов`язати Корольовський ВДВС у м. Житомирі Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт, накладений постановою від 09.12.2019 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №60313428.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ст. 187 ч. 4, ст. 146 ч. 3, ст. 189 ч. 3, ст. 28 ч. 3, ст. 263 ч. 1, 2 КК України та призначено покарання у виді 8 років 1 місяця позбавлення волі.

На виконання такого вироку на підставі виконавчого листа №295/3420/16-к від 03.10.2019 року Корольовським ВДВС у м. Житомирі Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17.10.2019 року було відкрито виконавче провадження №60313428, в рамках якого постановою державного виконавця від 09.12.2019 року накладався арешт на все майно ОСОБА_1 .

Постановою виконавця від 04.02.2020 року виконавчий лист повернуто стягувачу, оскільки здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними.

16.05.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Біленький В.В. звертався до Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , однак отримав відповідь, з якої вбачається, що підстав для скасування арешту немає, оскільки виконавче провадження не є закінченим.

Такі дії Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скаржник вважає протиправними та такими, що порушують права ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали скарги, суддя приходить до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до частин 2, 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом. Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право». Законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з правилами частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. (ч.1 ст. 19 ЦПК України).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У частині першій статті 447 та частині першій статті 448 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Отже, за нормами цивільного процесуального законодавства особа вправі звернутися до суду із скаргою на дії, рішення чи бездіяльність приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Відповідно до положень Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому VII розділом ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження (п.5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

З матеріалів скарги вбачається, що виконавче провадження №60313428, в рамках якого постановою державного виконавця від 09.12.2019 року накладався арешт на все майно ОСОБА_1 , відкрито на підставі виконавчого листа №295/3420/16-к, виданого 03.10.2019 року на виконання вироку Богунського районного суду м. Житомира.

Як зазначено Великою палатою Верховного Суду в постанові від 11.12.2019 р. у справі № 826/12775/15, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас статтею 59 цього закону законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Такі висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 340/25/19.

Вимоги скаржника про зняття арешту з майна ґрунтуються саме на неправомірності дій державного виконавця та відсутності законних підстав для арешту майна боржника. Спору щодо права власності на майно скаржника не виникало. Боржник за виконавчим провадженням є власником майна, щодо якого зареєстроване обтяження при примусовому виконанні виконавчого документа, а не інша особа.

Таким чином, судом встановлено, що дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства на неї поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, слід роз`яснити ОСОБА_1 право звернення з даною скаргою до адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 4, 16, 19, 186, 354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Біленького Вадима Володимировича про визнання бездіяльності неправомірною та зняття арешту з майна, заінтересована особа - Корольовський ВДВС у м. Житомирі Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовити.

Роз`яснити скаржнику, що розгляд такої скарги віднесений до компетенції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів, з дня її підписання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23 червня 2023 року.

Суддя Л.М. Чішман