ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» листопада 2023 року

м. Харків

справа № 621/2715/22

провадження № 22ц/818/2048/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В. Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Зміївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16 серпня 2023 року в складі судді Бібіка О.В.

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Зміївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) звернулася до суду з заявою про визнання фізичної особи померлою.

Заява мотивована тим, що її батьками були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 та 04 січня 2022 року відповідно.

Зазначила, що вона уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_6 ».

Вказала, що у батьків була ще одна дочка ОСОБА_7 , яка змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_8 ».

Посилалася на те, що після смерті батька залишилась спадщина, яка складається з його частки на квартиру АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті батько заповіту не залишив. Вона є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02 червня 2021 її сестра ОСОБА_9 визнана безвісно відсутньою. При цьому з червня 2009 року по теперішній час жодних відомостей про її сестру немає.

Зазначила, що її сестрі належить 1/3 частка в квартирі АДРЕСА_1 . Після смерті батька, в зв`язку з безвісно відсутністю її сестри ОСОБА_9 у неї виникають труднощі в оформленні своїх спадкових прав на частку в квартирі, що належала батьку. Крім цього, вона змушена нести фінансові витрати на утримання квартири, в якій 1/3 частка належить безвісно зниклій сестрі.

Вказала, що про місце перебування її сестри ОСОБА_9 відсутні відомості більше 13 років. Місце її теперішнього перебування невідоме, що створює невизначеність у правовідносинах щодо спадкування після смерті їхнього батька та утриманні житла.

Зазначила, що припускає, що її сестра ОСОБА_9 померла. Оголошення ОСОБА_9 померлою надасть їй можливість безперешкодно оформити свої спадкові права на спадщину, яка залишилась після смерті їхнього батька і в подальшому оформити спадкові права на спадщину, яка залишилась після її сестри.

Просила оголосити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась в смт Комсомольське Зміївського району Харківської області померлою, з дня набрання рішення законної сили.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Вказала, що рішення суду про визнання її сестри безвісті відсутньою не скасоване, не змінене. Зазначила, що вона розшукувала свою сестру. Для чого зверталась до програми «Чекай мене», навіть і наразі ці пошуки тривають. Останнє відоме місце перебування ОСОБА_9 - територія Російської Федерації. Вказала, що після отримання оскаржуваного рішення вона звернулась до Державної податкової служби, Державної прикордонної служби, до поліції та до відділу державної реєстрації актів цивільного стану із відповідними заявами. Вважала, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та вимоги заяви і просила задовольнити її заяву.

До суду апеляційної інстанції Зміївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. 30 жовтня 2023 року від Зміївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшла заява про розгляд справи без його участі. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності Зміївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявниця не надала належних і допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_9 , адже у заяві до суду і в поясненнях заявник лише констатувала факт відсутності з рідною сестрою будь-якого зв`язку, відсутність відомостей про місце її перебування, але жодним чином не довела можливі припущення про її смерть.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 4-5).

ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є рідними сестрами, а їх батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.7,8,11,12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 (а.с.9).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02 червня 2021 року заяву ОСОБА_3 задоволено; визнано безвісно відсутньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка народилась в с. Комсомольське, Зміївського району Харківської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ; початком безвісної відсутності ОСОБА_9 вважати 01 липня 2010 року (а.с.13-14).

Зі свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 1996 року, виданого Радгоспом «Зміївська овочева фабрика» вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (а.с.15).

З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68614143 від 19 лютого 2022 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільовою С.М. заведена спадкова справа № 20/2022, номер у Спадковому реєстрі 69173324 (а.с.16).

ОСОБА_1 зверталась на телебачення на програму «Чекай мене» (а.с.47-48).

З листа Зміївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 11345/60-10-23-32.22/32.22 від 21 березня 2023 року вбачається, що наявний актовий запис про народження № 174 від 24 листопада 1997 року, складений виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області на ОСОБА_11 , матір`ю в якому записана ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.52).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що сестра дружини ОСОБА_9 виїхала у 2010 році і більше не поверталась. Вони більше зв`язок не підтримували. У ОСОБА_9 є дочка. Вона також виїхала та від неї немає ніяких відомостей. Вона є повнолітньою, дієздатною.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона знає заявницю з 1995 року. З її слів дізналась про те, що в неї є сестра, яку звати ОСОБА_13 . Її сестра не з`являлася ані на похорони матері, ані батька. Вона не бачила сестру жодного разу. Вона виїхала і нікому нічого не повідомила.

До суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надала копії заяв до Державної прикордонної служби України, відділу поліції № 2 Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Зміївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в яких просила надати відповідну інформацію щодо її сестри ОСОБА_9 (а.с.78-81).

19 жовтня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи відповідей від Державної прикордонної служби України, Зміївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відділу поліції № 2 Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області на її запити. Зокрема, у відповіді відділу поліції № 2 Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області зазначено, що 14 червня 2021 (2022) року ОСОБА_9 перетнула державний кордон України до населеного пункту Гоптівка російської федерації. В інших відповідях відсутня будь яка інформація щодо ОСОБА_9 .

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19-ц.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення її рідної сестри ОСОБА_9 померлою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявницею не надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо б було зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_9 , так як у заяві до суду і у поясненнях заявниця лише констатувала факт відсутності з сестрою будь-якого зв`язку, відсутність відомостей про місце її перебування, але жодним чином не доводила можливі припущення про її смерть. При цьому, заявниця стверджує, що її сестра ще у 2009 році виїхала до російської федерації.

Відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання, реєстрації, саме по собі не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою.

Вказуючи на вірогідність смерті ОСОБА_9 як на підставу для оголошення її померлою, заявниця не підтверджує свої доводи жодними належними доказами, які вказували б на здійснення заходів щодо розшуку ОСОБА_9 та вирішення питання про з`ясування можливих причин її зникнення.

Навпаки в суді апеляційної інстанції заявниця не заперечувала проти того, що ОСОБА_9 у червні 2021 року чи 2022 року перетнула державний кордон. Разом з тим є рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02 червня 2021 року про те, що її сестра ОСОБА_9 визнана безвісно відсутньою. Надані суперечливі докази не дають підстав для визнання ОСОБА_9 померлою.

Обов`язок доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просив оголосити померлою у місці її постійного проживання протягом трьох років, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

Встановивши, що заявниця не надала належних доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_9 або наявності обставин, які доводили б, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви.

Аналогічні висновки викладені в постанова Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19-ц (провадження № 61-6659св21), від 30 березня 2022 року у справі № 295/4293/21 (провадження № 61-17141св21).

Аналізуючи обсяг дослідження доводів заявниці та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, зводяться до незгоди з ним та необхідності здійснення переоцінки встановлених фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.