Провадження № 2/243/27/2023
Справа № 243/696/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Старовецького В.І.,

за участю

секретаря судового засідання Петруся Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 до Державного реєстратора Слов`янської районної державної адміністрації Булошник Інни Олександрівни, ОСОБА_3 про припинення права власності та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 , із позовом до Державного реєстратора Слов`янської районної державної адміністрації Булошник І.О., ОСОБА_3 , про визнання права власності. В подальшому уточнив свої позовні вимоги, в яких просив припинити право власності за ОСОБА_3 на нежитлове вбудоване приміщення в житловому будинку площею 56,2 кв.м., розташованому в АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на підставі договору купівлі продажу належало нежитлове вбудоване приміщення в житловому будинку, загальною площею 56,2 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору, вартість приміщення складає 50000 грн. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 09 жовтня 2008 року, по цивільній справі про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності за ТОВ «Слов`янський кворум» було визнане право власності на зазначену будівлю, однак рішенням апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2009 року зазначене рішення суду було скасоване, а в задоволенні позову товариства було відмовлено. Зазначає, що під час розгляду справи ТОВ «Слов`янський кворум» 06 лютого 2009 року на підставі договору купівлі продажу, продало зазначену будівлю громадянці ОСОБА_3 , та за останньою в державному реєстрі зареєстровано право власності на нежитлове вбудоване приміщення в житловому будинку площею 56,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 18 серпня 2009 року, яке набуло чинності 31 серпня 2009 року було визнано недійсним договір купівлі продажу спірної будівлі, укладеного 06 лютого 2009 року між ТОВ «Слов`янський кворум» та громадянкою ОСОБА_3 та ОСОБА_3 було зобов`язано повернути йому спірну будівлю. Вказує на те, що він безперешкодно користується нежитловим вбудованим приміщенням в житловому будинку площею 56,2 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 . В жовтні 2019 року він дізнався, що спірна будівля в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до теперішнього часу на право власності зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_3 . З метою реєстрації за собою право власності він звернувся до державного реєстратора, але реєстратор йому відмовив, посилаючись на те, що рішення суду не встановлює набуття, зміну або припинення речових прав на майно. З огляду на викладене просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на нежитлове вбудоване приміщення площею 56,2 кв.м. в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_2 , який дії на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1394 видане на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури від 15 травня 2002 року за № 20, повідомлені про дату та час судового засідання, в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку, на задоволенні позову наполягали.

Відповідач ОСОБА_4 , повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи в суді, в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі, ухвалити рішення згідно діючого законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 , повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи в суді, в судове засідання не з`явилася, із заявами про відкладення розгляду справи, розгляду справи без її участі до суду не надала. Крім цього відзив до суду нею наданий не був. Суд звертає увагу на те, що справа перебуває в провадженні суду з 27.01.2020 року. Відповідачка ОСОБА_3 неодноразово викликалася в судове засідання як судовими повістками, так і оголошеннями на сайті суду, а також телефонограмами. Однак будучи повідомленою у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив, заяви про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за її відсутності, з огляду на викладене суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Крім цього,Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі - продажу № 2 від 23 серпня 2007 року, укладено договір купівлі продажу нежитлового вбудованого приміщення в житловому будинку, площею 56,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , між Представництвом Фонду держмайна в м. Слов`янську та ОСОБА_1 . Зазначений договір 03 вересня 2007 року було посвідчено приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченком А.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2649.

Відповідно до Витягу № 18146538 від 19 березня 2008 року, нежитлове вбудоване приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2008 року, договір купівлі продажу нежитлового вбудованого приміщення, площею 56,2 кв.м., в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 від 02 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Слов`янський кворум» визнано дійсним. За ТОВ «Слов`янський кворум» визнано право власності на нежитлове вбудоване приміщення, площею56,2 кв.м., в житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення яке вирішувалося у суді першої інстанції від 17 березня 2009 року, ТОВ «Слов`янський кворум» звернулося до ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною та визнання права власності мотивуючи тим, що ОСОБА_1 було передано 5000 грн. в рахунок сплати за нежитловее приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 , було передано інвентарну справу вказаного приміщення, але ОСОБА_1 відмовився від нотаріального посвідчення вказаного договору. Суд першої інстанції задовольнив вимоги ТОВ «Слов`янський кворум», та визнав договір купівлі продажу дійсним, а також визнав за ТОВ «Слов`янський кворум» право власності на зазначене нежитлове приміщення.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2009 року рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2009 року скасовано.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 23 грудня 2008 року, ТОВ «Слов`янський кворум» продав ОСОБА_3 нежитлове вбудоване приміщення, загальною площею 56,2 кв.м., розташоване у АДРЕСА_1 . Зазначений договір купівлі продажу було погоджено 06 лютого 2009 року із Представництвом Фонду Держмайна України в м. Слов`янську, посвідчено нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченком А.В.

Відповідно до заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2009 року, визнано недійсним договір купівлі продажу нежитлового вбудованого приміщення, площею 56,2 кв.м. в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , укладеному між ТОВ «Слов`янський кворум» та ОСОБА_3 та зобов`язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 нежитлового вбудованого приміщення, площею 56,2 кв.м в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Булошник І.О. від 08 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень нежитлового вбудованого приміщення, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з приводу того, що заочне рішення суду від 18 серпня 2009 року не дає змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нежитлове вбудоване приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі права приватної власності належить ОСОБА_3 .

Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що між позивачем та Представництвом Фонду держмайна України в м. Слов`янську було укладено договір купівлі - продажу нежитлового вбудованого приміщення, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вказане право власності було піддано державній реєстрації.

Відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду від 17 березня 2009 року було задоволено позовні вимоги ТОВ «Слов`янський кворум». Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2009 року, вищевказане рішення суду було скасовано, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Слов`янський кворум» про визнання договору дійсним та визнання права власності на нежитлове вбудоване приміщення відмовлено.

Тобто станом на 23 січня 2009 року, в тому числі на момент укладення договору купівлі продажу 06 лютого 2009 року, ТОВ «Слов`янський кворум» не було власником спірного приміщення.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції на час вчинення оспорюваних дій) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

Державна реєстрація прав, згідно ст.18 Закону №1952-IV, проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до частини першої ст.27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Крім того, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться державним реєстратором на підставі документів, наданих згідно до п.п.41-75 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабміну України 25.12.2015 року №1127.

Відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Комітета будівництва, архітектури та житлової політики №127 від 24.05.2001 року, технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Технічний паспорт має бути прошнурований, пронумерований та скріплений підписом керівника суб`єкта господарювання, який проводив інвентаризацію, а також підписом виконавця робіт і контролера із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна.

Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відповідно до позову, а також досліджених матеріалів цивільної справи позивач звертався до державного реєстратора із заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2009 року, яким визнано недійсним договір купівлі продажу нежитлового вбудованого приміщення, площею 56,2 кв.м. в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , укладеним між ТОВ «Слов`янський кворум» та ОСОБА_3 . Та яким зобов`язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 нежитлового вбудованого приміщення, площею 56,2 кв.м в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Булошник І.О. від 08 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень нежитлового вбудованого приміщення, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з приводу того, що заочне рішення суду від 18 серпня 2009 року не дає змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Представництвом Фонду держмайна України в м. Слов`янську було укладено договір купівлі - продажу нежитлового вбудованого приміщення, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вказане право власності було піддано державній реєстрації. Відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду від 17 березня 2009 року було задоволено позовні вимоги ТОВ «Слов`янський кворум», за вказаним рішенням було визнано за ним право власності на нежитлове вбудоване приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2009 року, вищевказане рішення суду було скасовано, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Слов`янський кворум» про визнання договору дійсним та визнання права власності на нежитлове вбудоване приміщення відмовлено. Рішення суду є чинними. Тобто станом на 23 січня 2009 року, в тому числі на момент укладення договору купівлі продажу 06 лютого 2009 року, ТОВ «Слов`янський кворум» не було власником спірного приміщення, та не могло здійснити продаж зазначеного майна ОСОБА_3 . Як наслідок, незаконною є подальша реєстрація вказаного об`єкту нерухомого майна за ОСОБА_3 .

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно п. 3 ч.1 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять, зокрема, державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно абз. 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно ч. 1 ст. 27 наведеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваж-женою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що рішенням суду від 18 серпня 2009 року, визнано недійсним договір купівлі продажу нежитлового вбудованого приміщення, площею 56,2 кв.м. в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Слов`янський кворум» та ОСОБА_3 та зобов`язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 нежитлове вбудоване приміщення, площею 56,2 кв.м в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , проте не вирішено питання про припинення права власності на вказане майно, суд приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 до Державного реєстратора Слов`янської районної державної адміністрації Булошник Інни Олександрівни, ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити.

Припинити за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на нежитлове вбудоване приміщення, площею 56,2 кв.м в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 17057633 (рішення про державну реєстрацію від 09.02.2009 року).

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на нежитлове вбудоване приміщення площею 56,2 кв.м. в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до п.п.15.5 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький