ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1811/15-ц Номер провадження 22-ц/814/1883/23Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами АТ «Банк «Фінанси і кредит» і Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 03 серпня 2022 року (час ухвалення судового рішення з 11:25:31 год до 11:43:29 год, дата виготовлення повного текста судового рішення - 04 серпня 2022 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

заінтересована особа: АТ «Банк «Фінанси і кредит»

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною скаргою, просила визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Руденка Ю.О. та зобов`язати його розглянути у встановленому законом порядку подані її представником заяви від 21 квітня 2022 року.

В обґрунтування вимог скарги вказувала, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 11 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 кошти за договором № 331832/36174/36174/370-14 від 17.03.2014 року в сумі 16 275 доларів США та за договором №331832/190985/1-14 від 29.09.2014 - в розмірі 8 089 доларів США, а всього 24 364 доларів США. Рішення набрало законної сили, звернуто до виконання.

21 квітня 2022 року представник скаржниці звернувся до державного виконавця із заявами про звернення стягнення на майно боржника, про накладення арешту на кошти боржника, про вжиття заходів щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон, про розшук майна боржника, про пришвидшення виконання рішення суду у справі №552/1811/15-ц. Вище вказані заяви були отримані відповідальною особою ДВС Шевченківського району 28.04.2022 року, проте до цього часу не роглянуті.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 03 серпня 2022 року скарга ОСОБА_1 задоволена.

Визнана незаконною бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Руденка Юрія Олексійовича, що полягала у не розгляді заяв стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про звернення стягнення на майно боржника, про накладення арешту на кошти боржника, про вжиття заходів щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про розшук майна боржника та про пришвидшення виконання рішення.

Зобов`язано державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Руденка Юрія Олексійовича розглянути у встановленому законом порядку заяви про звернення стягнення на майно боржника, про накладення арешту на кошти боржника, про вжиття заходів щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про розшук майна боржника, про пришвидшення виконання рішення, направлені стягувачем ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

В апеляційних скаргах АТ «Банк «Фінанси і кредит» і Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг зазначається, що з вересня 2015 року в АТ «Банк «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочата процедура ліквідації банка. У зв`язку з цим будь-які дії щодо задоволення вимог кредиторів, у тому числі і за рішеннями судів, мають відбуватися відповідно до вимог ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нормами статтей 36 (ч.5) і 46 (п.7 ч.2) якого встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банка, звернення стягнення на майно банка, накладення арешту на кошти і майно банка.

Задовольнивши скаргу, суд першої інстанції проігнорував наведені норми закону і сталу судову практику у межах спірних правовідносин.

Відзив на адресу суду не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 11 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 кошти за договором № 331832/36174/36174/370-14 від 17.03.2014 року в сумі 16 275 доларів США та за договором №331832/190985/1-14 від 29.09.2014 - в розмірі 8 089 доларів США, а всього 24 364 доларів США.

Рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О.В. від 21.02.2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 552/1811/15-ц від 25.09.2015 року про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 24 364 доларів США.

21 квітня 2022 року представником стягувача ОСОБА_3 на адресу ДВС Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) поштовою кореспонденцією направлено заяви:

про звернення стягнення на майно боржника, у якій просив звернути стягнення на майно боржника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у межах суми заборгованості перед ОСОБА_1 у розмірі 24 364 доларів США;

про накладення арешту на кошти боржника, у якій просив винести постанову про арешт коштів боржника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у межах суми заборгованості перед ОСОБА_1 у розмірі 24 364 доларів США;

про вжиття заходів тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у якій просив внести подання до Шевченківського районного суду м. Києва про вжиття щодо керівника боржника ОСОБА_4 заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України;

про розшук майна боржника, у якій просив подати запити до відповідних органів, установ для розшуку майна боржника, провести перевірку інформації про майновий стан боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, отримати від банків та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника;

про пришвидшення виконання рішення, у якій просив пришвидшити виконання виконавчого листа №552/1811/15-ц від 25.09.2015 року, виданого Київським районним судом м.Полтави, в рамках виконавчого провадження №61345972, повідомити про стан виконання вказаного виконавчого листа.

Зазначені заяви отримані ДВС Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 28 квітня 2022 року, що підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

На час розгляду справи, суду не надано доказів, що державним виконавцем розглянуті заяви, з якими звертався представник скаржника.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що нерозгляд заяв стягувача, порушує норми ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому державний виконавець допустив неправомірну бездіяльність та порушив права стягувача, передбачені чинним законодавством, які підлягають захисту шляхом покладення на державного виконавця обов`язку розглянути подані представником стягувача заяви.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40). У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; при отриманні заяви від сторони чи іншого учасника виконавчого провадження державний виконавець повинен розглянути таку заяву і повідомити наслідки розгляду відповідну особу.

Отже, належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Доводи апеляційних скарг містять один аргумент: оскільки банк перебуває у стадії ліквідації, то відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» державний виконавець не вправі на виконання рішення суду здійснювати заходи з примусового стягнення коштів та майна банка, звернення стягнення на майно банка, накладення арешту на кошти і майно банка.

Даючи оцінку наведеним аргументам, апеляційний суд відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує висновки, викладені у постанові ВС від 18 травня 2023 року (справа № 761/24136/15-ц), якою залишені без змін судові рішення суду першої і апеляційної інстанцій, якими «Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Валевського О. О. щодо вчинення усіх необхідних та передбачених законом виконавчих дій у виконавчому провадженні № 50498043, спрямованих на примусове виконання рішення суду в цивільній справі № 761/24136/15-ц.

Зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та заявника ОСОБА_2 про виконання даної ухвали суду.»

У межах розгляду зазначеної справи встановлено, що після прийняття 24 квітня 2020 року рішення про відновлення виконавчого провадження державний виконавець не вчинив передбачених законом дій з виконання рішення суду, при цьому судами відхилені заперечення щодо неможливості виконання рішення суду у зв`язку із перебуванням ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» у стадії ліквідації.

Практично ідентичні обставини і доводи обох сторін встановлені у межах розгляду цієї справи, а саме банк, боржник у виконавчому провадженні, перебуває у стадії ліквідації, державний виконавець не вчиняє усіх необхідних дій, передбачених законом, посилаючись на приписи ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, ч.1 п.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги АТ «Банк «Фінанси і кредит» і Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 03 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 14 червня 2023 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов