Справа № 643/2795/23
Провадження № 2/643/1085/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження у справі

15.05.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Семенова Я.Ю., розглянувши позовну заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , подану в особі представника адвоката Харчука Василя Івановича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди обладнання з правом викупу обладнання, -

в с т а н о в и в :

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова до ОСОБА_2 з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг в розмірі 355 365,94 гривень, який утворився внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором оренди медичного обладнання з правом викупу обладнання № 25052020/3 від 25 травня 2020, а також витрати на правову допомогу в розмірі 17 768,30 гривень та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 842,93 гривень.

Московським районним судом м. Харкова з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Харківській області отримано відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

З Національної соціальної сервісної служби України Московським районним судом м. Харкова отримано відомості, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб не значиться.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, доходить висновку про таке.

Положеннями ст. 55 Конституції України гарантовано право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України). За правилами ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом, як це закріплено вимогами ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як дійшов висновку Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ч. 3 Постанови №3 від 03 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди при вирішенні питання про відкриття провадження у справі зобов`язані перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Тобто, вирішуючи питання про відкриття провадження, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, дотримання позивачем вимог, передбачених відповідним процесуальним законодавством України, а також юрисдикційну підсудність.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі судом встановлено, що даний позов не підлягає розгляду у суді в порядку цивільного судочинства, а вимоги позивача ФО-П ОСОБА_1 мають розглядатись в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України, з огляду на таке.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 20 ЦПК України, право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За правилами ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічного висновку дійшла Верховна Палата Верховного Суду в постанові, прийнятій 25 червня 2019 року по справі № 904/1083/18.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення в порядку цивільного судочинства, у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією загальних судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Як убачається зі змісту пред`явленого позову, спір між сторонами виник з приводу невиконання відповідачем ОСОБА_2 вимог Договору оренди системи ультразвукової діагностичної Versana Essentrial з правом викупу обладнання №25052020/3 від 25 травня 2020 року (надалі Договір оренди).

Так, відповідно до умов Розділу 1 Договору оренди обладнання з правом викупу обладнання №25052020/3 від 25 травня 2020 року «Предмет договору», орендодавець передає Орендарю нижче визначене медичне діагностичне обладнання - Систему ультразвукову діагностичну Versana Essentrial у тимчасове платне користування з можливістю Орендаря в будь-який момент викупити обладнання за його остаточною ціною.

Серед обов`язків Орендодавця, визначених умовами Розділу 6 «Обов`язки орендодавця» Договору є обов`язок Орендодавця провести навчання персоналу методам роботи на Обладнанні за місцем його встановлення та надавати інформаційне та консультативне сприяння Орендарю щодо порядку правильної експлуатації Обладнання. Тобто, ФО-П ОСОБА_1 за умовами даного Договору бере на себе зобов`язання з навчання персоналу ОСОБА_2 методам роботи на Системі ультразвукової діагностичної Versana Essentrial, з чого вбачається, що між ФО-П ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують правовідносини, які притаманні господарській діяльності. Також положеннями п. 5.6. Договору сторонами погоджено, що Обладнання Орендодавцем Орендарю передається за адресою: м. Харків, вул. Юри Зойфера, 6 (адресою проживання відповідача ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_1 ).

Поряд з цим, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , зареєстрований як Фізична особа-підприємець з 02 квітня 2020 року, номер запису про проведення державної реєстрації:0241916, та здійснює господарську діяльність, у тому числі, за КВЕД 86.22 Спеціалізована медична практика (основний).

Таким чином, ураховуючи державну реєстрацію ОСОБА_2 з 02 квітня 2020 року як Фізичної особи підприємця з правом здійснення господарської діяльності за КВЕД 86.22 Спеціалізована медична практика (основний), про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься відповідний запис, беручи до уваги зміст Договору оренди медичного обладнання, який укладався 25 травня 2020 року, тобто коли ОСОБА_2 вже мав статус ФО-П з КВЕД 86.22 «Спеціалізована медична практика (основний)», між сторонами ФО-П ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують правовідносини, які притаманні господарській діяльності.А, враховуючи, що дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін, у даній справі виник спір у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, не дивлячись на те, що стороною договору (орендар) зазначено фізичну особу.

Серед іншого, суд зважає на те, що в обґрунтування пред`явленого позову позивач посилається на вимоги ч. 1 ст. 193 ГК України, згідно з якими, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Тобто, зі змісту пред`явленої позовної заяви та умов договору вбачається, що між сторонами виник спір у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Отже, суд вважає, що договір оренди медичного обладнання був укладений між ФО-П ОСОБА_1 та ОСОБА_2 саме для здійснення господарської діяльності, правовідносини за яким регулюються правилами ст. 283-286 ГК України, а позивач, звертаючись до суду загальної юрисдикції, помилково визначив належність спору суду загальної юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з цивільних правовідносин.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі, суд роз`яснює ФО-П ОСОБА_1 право на звернення з позовом до господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним позовом України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , поданим в особі представника адвоката Харчука Василя Івановича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди обладнання з правом викупу обладнання, - відмовити.

Роз`яснити заявнику право на звернення з позовом до господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Копію ухвали разом з позовними матеріалами направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Суддя: Я.Ю. Семенова