Справа № 368/790/22
Провадження № 2/368/116/23
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"08" травня 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів за договором позики, -

встановив :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 09.11.2019 року вони з відповідачем уклали договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США та зобов`язувався повернути вказані кошти у строк до 09.12.2019 року.

Про укладення даного договору 09.11.2019 року було складено розписку, підписану відповідачем у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Однак, відповідач, всупереч домовленості, у вказаний в розписці строк кошти не повернув, допустив прострочення виконання зобов`язання за договором, чим порушив права позивача на повернення його коштів.

У зв`язку з наведеним, а також того, що відповідач відмовляється добровільно повернути грошові кошти позивач просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів

Так в судовому засіданні встановлено, що 09.11.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США та зобов`язувався повернути вказані кошти у строк до 09.12.2019 року.

Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Про укладення даного договору 09.11.2019 року було складено розписку, підписану ОСОБА_2 у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, ОСОБА_2 , всупереч домовленості, у вказаний в розписці строк кошти не повернув, допустив прострочення виконання зобов`язання за договором, чим порушив права ОСОБА_1 повернення його коштів.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Заборгованість ОСОБА_2 , яка підлягає стягненню за договором позики становить 10 000 (десять тисяч) доларів США.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відтак, зважаючи на те, що відповідних заборон чинне законодавство не містить, борг може бути стягнуто в іноземній валюті, тобто в доларах США.

Станом на день підготовки позову курс НБУ долара США становить 27,7798 гривень.

Отже, сума яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 в національній валюті гривні становить 277798 гривень (10000x27,7798=277798).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з абз. 1 ч.1. ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Ч. 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума інфляції нарахованої на суму заборгованості ОСОБА_2 за договором позики становить 5023.39 гривень, три відсотки річних від суми заборгованості складають 5160.00 гривень, пеня становить 33914.19 гривень.

Таким чином, загальна заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем за договором позики, станом на 23.07.2020 р. з урахуванням інфляції, пені та трьох відсотків річних складає 321 895, 58 (триста двадцять одна тисяча вісімсот дев`яносто п`ять) гривень 58 копійок.

З урахуванням наведеного, зважаючи на позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16, ОСОБА_1 бажає стягнути з ОСОБА_2 основну суму боргу в іноземній валюті у розмірі 10 000 доларів США та решту заборгованості, що включає в себе суму інфляції, нарахованої на суму заборгованості, пеню, три відсотки річних від суми заборгованості загальним обсягом 44 097,58 грн.

Так як позов задоволено то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 3218, 96 грн., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 207, 256, 525, 526, 610, 611, 1047,суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в погашення заборгованості за договором позики 10000 доларів США, суму заборгованості у розмірі 3 відсотків річних, пені та інфляції в розмірі 44097,58 грн та судові витрати в сумі 3218, 96 грн..

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст заочного рішення виготовлено 08.05.2023 року.

Суддя : Т.Є. Іванюта.