РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12.06.2023 рокумісто Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

при секретарі судового засідання Власюк Д.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що є власником будинку АДРЕСА_1 . За вищевказаною адресою зареєстрована відповідач, яка є матір`ю позивача. Відповідач з моменту її реєстрації 08.05.2012 не проживає і не мала наміру проживати разом з нею у цьому будинку, не несе витрат на його утримання, не приймає участі в утриманні житла. Місце реєстрації відповідача у житловому будинку позивача не пов`язане з його фактичним місцем проживання, однак сам факт реєстрації відповідача у спірному житлі, без фактичного проживання у ньому, враховуючи намір позивача, як власника, вільно володіти, користуватися, а також розпорядитися таким житлом, перешкоджає у повноцінній реалізації права власності.

Ухвалою від 22 березня 2023 року прийнято справу до провадження та призначено судове засідання.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористалась.

З метою забезпечення розумних строків провадження у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.

Суд дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що стверджується договором дарування житлового будинку від 27.02.2012 та витягом про державну реєстрацію №33334197, виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 29.02.2012.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки, виданої ЛКП «Львівський ліхтар» №1186 від 25.04.2019 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник) та ОСОБА_2 (мати).

Як встановлено судом, місце реєстрації відповідача у будинку АДРЕСА_1 не пов`язане з її фактичним місцем проживання, а тому реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою має формальний характер.

Згідно з актами від 25.04.2019 та від 05.03.2020р., складеними комісією в складі майстрів дільниці ЛКП «Львівський ліхтар», ОСОБА_2 , 1962 р.н.,зареєстрована, але фактично не проживає, за адресою АДРЕСА_1 . Даний факт засвідчили сусіди ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК, ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.4 ст.156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Згідно ст.72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки встановлено, що відповідач за вказаною адресою не проживає понад 4 роки, наміру проживати в будинку не висловлювала, вселитися не намагалась, жилим приміщенням, як постійним місцем свого проживання не цікавилась, витрат на утримання житла не несла, доказів протилежного відповідачем не подано, а її реєстрація в спірному будинку позбавляє позивача можливості у повній мірі реалізувати своє право власності, суд, дослідивши належним чином питання дотримання балансу інтересів між захистом права власності позивача на спірний будинок та правом відповідача, як колишнього члена її сім`ї, на користування цим житлом, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхіднло стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 12 червня 2023 року.

Головуючий суддя Мигаль Г.П.