Єдиний унікальний номер №175/1262/23
провадження 2/175/297/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.,

з секретарем Кульпіною Л.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін у приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» 16 березня 2023 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що ОСОБА_1 підписала анкету заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н від 02.11.2010 року, відповідно до умов якого їй було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 37 000,00 грн, але в процесі користування кредитним рахунком у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 31 219,35 грн., яка станом на 13.02.2023 складається з наступного: 25 538,68 грн заборгованість за кредитом; 5 680,67 заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за комісією; 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося. У зв`язку з чим банк звернувся до суду для захисту своїх прав.

У своїй заяві до суду представник позивача просив, справу розглядати за його відсутності, ухвалити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач надала заяву в якій просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки між нею та банком була укладена Додаткова угода № SAMDN6587_01 до Кредитного договору від 30.03.2023 в якому домовились про реструктуризація боргу за кредитним договором.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 договору б/н від 02.11.2010 року (про відкриття карткового рахунку, обслуговування платіжної картки, встановлення кредитного ліміту на платіжну картку). ОСОБА_1 отримала кредитний ліміт на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 37 000 гривень, але в процесі користування кредитним рахунком позичальник не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.

У звязку з чим відповідач станом на 13.02.2023 має заборгованість 31 219,35 грн, яка складається з наступного:

- 25 538,68 грн заборгованість за кредитом;

- 5 680,67 заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 0,00 грн заборгованість за комісією;

- 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України , якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконала умови договору та допустила заборгованість по кредитному договору б/н від 02.11.2010 року.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Із статей 610, 611, 612ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Таким чином відповідач, допустивши неналежне виконання умов Кредитного договору, порушив права позивача.

За їх захистом АТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду 16.06.2023 року.

Судом встановлено, що 30.03.2023 року між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем підписана угода Додаткова угода № SAMDN6587_01 до Кредитного договору від 30.03.2023, за умовами якої сторони узгодили змінити умови Кредитного договору шляхом внесення в Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг наступних змін:

1.1. Пункт «1.2 Основні умови кредитування викласти в такій редакції: Тип кредиту не відновлювальна кредитна лінія; Строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення цієї Додаткової угоди.

1.2. Пункт «1.3. Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» в частині розміру процентної ставки викласти у такій редакції: Процентна ставка, відсотків річних - 12% річних; Загальні витрати за кредитом (за припущення, що сума використаного кредитного ліміту становить 20 000 грн та погашення кредиту відбувається мінімальними щомісячними платежами), грн 5 673,75 грн; Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), грн. 25 673,75 грн; Реальна річна процентна ставка, відсотків річних 12,68%.

1.3. Пункт «1.4. Порядок повернення кредиту: Кількість та розмір платежів, періодичність внесення» викласти у такій редакції:

1.4. Порядок повернення кредиту: Кількість та розмір платежів, періодичність внесення - Повернення кредиту здійснюється шляхом: - договірного списання з рахунку Клієнта у розмір процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту та - шляхом внесення клієнтом коштів у розмір мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 1% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно протягом перших шести календарних місяців з дати укладення цієї додаткової угоди; -3% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, починаючи з сьомого календарного місяця з дати укладення цієї додаткової угоди до дати повного погашення кредиту; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних 12% річних; інші платежі відсутні.

Отже, згідно пункту 2 Сторони узгодили, що в разі порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту винищення таких порушень після дати укладення цієї Додаткової угоди, на підставі статей 212, 611, 651 Цивільного кодексу України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за Договором в повному обсязі.

Пунктом 3 Сторони узгодили, що на дату підписання цієї Додаткової угоди заборгованість за Договором становить: - 31219.35 грн., із них: основна сума боргу за кредитом в сумі 25538.68 грн.; нараховані, але несплачені проценти за користування кредитом, в сумі 5680.67 грн.; При цьому Сторони узгодили, що розмір основної суми боргу та нарахованих процентів може відрізнятися від зазначених в цьому пункті у випадку здійснення Клієнтом операції (операцій) за рахунком в день укладення цієї Додаткової угоди.

В пункті 4 зазначено, що строк дії Кредитного договору становить 5 років, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Додаткова угода вступає в дюз моменту її підписання Сторонами та діє до закінчення строку Кредитного договору.

Всі інші умови Договору, що не суперечать умовам цієї Додаткової угоди, залишаються незмінними. Сторони узгодили, що в разі, якщо умови публічної частини кредитного договору - підрозділу 2.1.1. Кредитні картки Умов та Правила надання банківських послуг, що розміщені на сайті Банку за посиланням https://privatbank.ua/terms, суперечать умовам цієї Додаткової угоди, до правовідносин Сторін застосовуються умови Додаткової угоди.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана угода разом з запропонованими АТ КБ «Приват Банк» «Умовами та правилами, Тарифами надання банківських послуг», складає між нею та банком кредитний договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суду, також, були надані копії квитанцій про часткову сплату боргу по кредитному договору, що підтверджує виконання відповідачем укладених домовленостей.

В тому числі, позивач не надав документи які суд витребував ухвалою від 22 травня 2023 року, а саме: завірений належним чином розрахунок заборгованості відповідача, оскільки між сторонами була укладена Додаткова угода вже після подачі позову до суду, яка виконується відповідачем належним чином, про що є відповідні докази.

Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, позивач не довів незаконність дій відповідача, оскільки відповідачем надані докази про укладення Додаткової угоди про реструктуризацію заборгованості перед позивачем та квитанції про виконання своїх обов`язків відповідно до Додаткової угоди. Твердження позивача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 33, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 509, 510, 512, 526, 527, 530, 610- 612, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», ст. 4, 12, 13, 43, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Акціонернму товариству «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень ч. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень ч. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.Г. Васюченко