Справа №173/1450/22
Провадження №2/173/60/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Салтиковій С.І.

За участю: позивача ОСОБА_1

Представника відповідача - ОСОБА_2 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в м. Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ,-

ВСТАНОВИВ:

20.10.2022 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про розірвання шлюбу і стягнення аліментів до відповідача ОСОБА_3

01.11.2022 року надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.11.2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 06.12.2022 року.

06.12.2022 року розгляд справи відкладений до 10.01.2023 року за клопотанням відповідача.

04.01.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.01.2023 року зупинене провадження у справі в зв`язку з наданням сторона строку для примирення.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.04.2023 року поновлене провадження у справі. Справа призначена до розгляду на 30.05.2023. року.

30.05.2023 року розгляд справи відкладений до 08.06.2023 року за клопотанням представника відповідача

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

В судовому засіданні 08.06.2023 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 01 липня 2006 року виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 20 . Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу ) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 01 липня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 20.

В період шлюбу в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружні стосунки між ними розлагодились, зникло взаємопорозуміння і взаємоповага, стали частими сварки за багатьма життєвими обставинами. Хоч вони і проживають на одній площі. Але шлюбних відносин не підтримують більше п`яти років. Ведення спільного господарства між ними також припинено.

Дитина проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини , що й стало причиною звернення до суду.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. . Причиною розпаду сім`ї стало те, що відповідач її кривдив, не надавав коштів для матеріального утримання сім`ї, а коли пішов служити до ЗСУ то при приїзді у відпустку навіть бив її, тому вона не бажає продовжувати перебувати і даному шлюбі та просить його розірвати. Під час наданого строку для примирення. Відповіч лише погрожував їй, але ніяких дій щодо дійсного примирення не вживав. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « ОСОБА_5 ». Також просить стягнути аліменти з відповідача аліменти на утримання сина, оскільки питання матеріального забезпечення завжди було болючим у їхній сім`ї. Відповідач ніколи добровільно не надавав їй кошти на утримання сім`ї та дитини. вони змушена були завжди випрошувати. На даний час. Якщо син попросить у відповідача коштів, то останній може перерахувати йому якусь грошову суму, але їй коштів на утримання дитини не надає.

Відповідач згідно відзиву на позовну заяву посилався на те, що він не згоден на розірвання шлюбу. У нього з дружиною є спільна дитина та кохання, тому він впевнений. що уних все буде добре.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував при цьому пояснив, що його довіритель матеріально забезпечує сина, що позивачкою не заперечується, спілкується із сином,тобто виконує свої обов`язки щодо дитини. тому в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів просить відмовити. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, враховуючи, що позивачка настоює на розірванні шлюбу, тому рішення за даними вимогами просить прийняти на розсуд суду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що 01 липня 2006 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

В період шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження в якому сторони записані батьками дитини.

Судом встановлено, що на час подання позову, сторони припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства, відповідачем будь-яких доказів цьому не надано, тому даний факт суд вважає встановленим.

Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність між сторонами, взаємопорозуміння, взаємоповаги, взаємодопомоги. Втрата почуття любові один до одного.

Зазначені обставини, на думку суду створюють неможливі умови для подальшого спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу.

Позивач, настоює на розірванні шлюбу.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання позивачка не бажає відновлювати, а причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України - Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України - Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, позивач настоює на розірванні шлюбу, сторонам надавався строк для примирення, але примирення не відбулося, тому виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше перебування сторін у шлюбі буде мати наслідком примушення позивача до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав добровільність.

За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 113 СК України - особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу відповідно до позиції позивача суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище, обране при реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 ».

Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог та враховуючи вину обох сторін у розірванні шлюбу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 496.20 грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

За доводами позивача , викладеними в позовній заяві судом встановлено, що сторони на час подання позовної заяви згоди щодо матеріального утримання сина не досягли. Будь-яких доказів на спростування даного факту відповідачем не надано. За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки, щодо участі другого із подружжя в матеріальному забезпеченні дитини. періодичне надання коштів дитині, не свідчить про належне виконання відповідачем свого обов`язку щодо систематичного матеріального утримання дитини. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, тобто для захисту права позивача відповідно обраного нею способу захисту порушених прав, з яким погоджується суд.

Так як відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини.

Позивач бажає отримувати аліменти з відповідача на утримання дитини в частці від його заробітку (доходу). Тому суд вважає за потрібне прийняти рішення у відповідності до способу стягнення аліментів, обраному позивачем.

Доказів про матеріальне становище, наявності утриманців та інших обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів сторонами суду не надано.

Як не надано доказів ні відповідачем, ні його представником щодо належного, систематичного та достатнього матеріального забезпечення сина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що сторони є особами працездатного віку. Відповідач проходить військову службу в ЗСУ та отримує матеріальне утримання. З чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Дана сума з урахування обов`язку матері матеріально утримувати дитину на думку суду буде необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини даного віку .

Доводи представника відповідача про те, що він надає кошти синові не є підставою для звільнення його від сплати аліментів. Оскільки надання коштів дитині носить не систематичний характер. Крім того батьки повинні утримувати своїх дітей незалежно від вирішення питання про стягнення з них аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 20.10.2022 року. Тому аліменти на утримання дітей суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання за попередній період.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 1073.60 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір».

На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - задовольнити

Шлюб, зареєстрований 01 липня 2006 року, виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 20, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище, обране при реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 ».

Після набрання рішенням законної сили його копію направити Верхньодніпровському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , 496 грн. 20 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за позовними вимогами про розірвання шлюбу. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 жовтня 2022 року і до повноліття дитини.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір на користь держави в сумі 1 073. 60 грн., за позовними про стягнення аліментів.

Рішення допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 13.06.2023 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 13.06.2023 року

Дата набрання законної сили: 14.07.2023 року