Дата документу 28.06.2023 Справа № 333/1016/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/1016/22 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Провадження № 22-ц/807/1087/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Аксьонової Світлани Вікторівни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Працевитого Г.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року у цивільній справі № 333/5948/21 за заявою ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначав, що видаючи зазначений судовий наказ, суд не взяв до уваги і не врахував обставин, передбачених ст. 182 СК України, за яких розмір аліментів може бути зменшено, у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває ще двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На думку позивача, таке судове рішення суперечить інтересам інших його дітей, про існування яких знала ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Працевитого Г.О. просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року у справі № 333/5948/21 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття, починаючи з 28 січня 2022 року щомісячно з 1/4 на 1/6 частку від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2023 року позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року в цивільній справі № 333/5948/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця на 1/6 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Аксьонової С.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Просила стягнути судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу, з урахуванням відповіді на відзив, у розмірі 15988,60 грн, попередньо надавши орієнтовану суму витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не перевірив доказами, всі зазначені позивачем доводи в обґрунтування позовної заяви про зменшення розміру аліментів. На думку скаржниці, вказані та подані позивачем докази не свідчать про суттєву зміну матеріального стану та в сукупності не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, що були визначені судовим наказом №333/5948/21 з врахуванням вимог закону, що є визначальним при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, а тому підстави для задоволення позову про зменшення розміру аліментів відсутні.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Працевитого Г.О. надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2023 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Заперечує проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, понесених відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Приписами ч. 4 ст. 367 ЦПКУ України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід часткового задовольнити з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з наявності підстав щодо неможливості сплачувати позивачем аліменти у вже визначеному розмірі, взявши до уваги обставини, за яких видача судового наказу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року в цивільній справі № 333/5948/21 здійснювалась без врахування наявності у позивача інших дітей. Суд визнав доведеними обставини щодо утримання позивачем ще двох його неповнолітніх дітей врахувавши як доказ, надану позивачем розписку щодо належного виконання ним обов`язків з утримання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року в цивільній справі № 333/5948/21 з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на користь його матері, ОСОБА_1 , у розмірі (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечували сторони, що позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому двоє його неповнолітніх дітей народжені від ОСОБА_6 , матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 є ОСОБА_1 (а.с. 10, 11, 12).

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 не зверталась до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання спільних малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З аналізу ст. 192 СК України і наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

За змістом цієї норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Вказана позиція відображена й у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Разом з тим, підставою для звернення до суду ОСОБА_2 стало те, що на його утриманні перебуває ще дві неповнолітні дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. ст. 77, 81 ЦПК України. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, будь-які докази на підтвердження зміни матеріального стану чи стану здоров`я платника аліментів в період з моменту видачі судового наказу про стягнення аліментів у справі № 333/5948/21, тобто з 01 вересня 2021 року до дати звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів - 14 лютого 2022 року в матеріалах справи відсутні.

Посилання позивача на наявність у нього двох інших дітей, мають враховуватись судом саме під час визначення розміру аліментів на інших дітей (у разі звернення їх матері до суду), а відтак не відображають погіршення матеріального стану та стану здоров`я ОСОБА_2 , та не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 не залучена до участі у справі як третя особа.

Колегія суддів не визнає належним доказом у справі копію розписки ОСОБА_6 від 18 жовтня 2022 року про отримання нею аліментів від позивача в добровільному порядку (а.с. 52), оскільки вона не містить жодних конкретних сум аліментів, періодів такої сплати, тощо.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 15434,05 грн за судовим наказом, що свідчить про недобросовісність у виконанні батьківських обов`язків (а.с. 40), адже копії квитанцій про сплату коштів за період з 08 жовтня 2021 року до 20 жовтня 2022 року на загальну суму 34197,87 грн з призначенням платежу «НОМЕР_1 з ОСОБА_2 », зроблені від ОСОБА_7 (матері позивача), прийняті судом першої інстанції як доказ сплати заборгованості за виконавчим провадженням № НОМЕР_1, є документами, що підтверджують щомісячний платіж за виконавчим провадженням № НОМЕР_1, і не підтверджують сплату самої заборгованості. Адже розмір аліментів розраховується з середньомісячного розміру доходів громадян відповідного регіону, вказані квитанції підтверджують сплату аліментів на суму 3400 грн, в той час із розрахунку заборгованості вбачається, що рекомендованою сумою сплати, наприклад з листопада 2021 року є 3586,56 грн.

Крім того, суд першої інстанції не врахував позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постановах ВС від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі 715/2073/20, відповідно до якої зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Таким чином, враховуючи положення ч. 5 ст. 183 СК України, відповідно до якої той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, колегія суддів доходить висновку про те, що розмір стягуваних аліментів, які позивач сплачує на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на теперішній час не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого законодавства України, а надані позивачем докази не свідчать про суттєву зміну матеріального стану та в сукупності не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, що були визначені судовим наказом № 333/5948/21 з врахуванням вимог сімейного законодавства, що є визначальним при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох інших неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дітям, місцевий суд належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), не провівши належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану позивача, а також інтересів дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права заслуговують на увагу, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2023 рокуналежить скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1488,60 грн, що підтверджується оригіналом квитанції № (а.с. 102). В зв`язку зі скасуванням судом апеляційної інстанції рішення суду та ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, ОСОБА_1 має право на компенсацію позивачем суми судового збору.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Аксьонової Світлани Вікторівни - задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2023 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, якою:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини- залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28 червня 2023року.

Головуючий:

Судді: