Єдиний унікальний номер справи 183/2840/23
Провадження № 2/183/2309/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2023 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Майної Г. Є., розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона є інвалідом 1-ї групи на підставі загального захворювання. 16 квітня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання соціальних послуг, згідно з яким відповідач зобов?язався надавати позивачу соціальні послуги, а саме догляд вдома. У січні 2022 року позивачем було отримано офіційного листа від відповідача № 31 від 26 січня 2022 року про припинення надання соціальних послуг на підставі раніше укладеного договору. Причинами для такого припинення були: не підписання без поважних причин договору та індивідуального плану надання соціальних послуг, не дотримання правил внутрішнього розпорядку роботи працівників відповідача, а саме: роботи водія територіального центру при наданні транспортних соціальних послуг 26 грудня 2021 року, 13 січня 2022 року. Окрім того, у вказаному листі зазначено, що позивач грубо, принизливо ставиться до соціальних робітників, які надають їй соціальну послугу «догляд вдома», до керівництва та інших працівників відповідача. Ці факти нібито підтверджені доповідними записками від працівників територіального центру. Коли позивачу зачитали указаного листа, для неї це стало значним психологічним потрясінням, оскільки вона завжди спілкувалась з усіма лише у культурній формі, виважено, ввічливо та тактовно, жодного разу нікого не ображала, в тому числі і працівників відповідача. Таким чином офіційний лист за № 31 від 26 січня 2022 року, підписаний в.о. директора Мішиною Людмилою, своїм змістом викликав сплеск негативних емоцій у позивача, що в свою чергу потягло за собою значні душевні страждання, це принизило її гідність та честь. У свою чергу цей лист та відповідь з виконкому Новомосковської міської ради, отримана позивачем у вересні 2022 року з аналогічним змістом, є доказами, того що відповідач розповсюдив неправдиву інформацію негативного характеру стосовно позивача за межі відносин позивач-відповідач. Таким чином, на думку позивача, у нього є право на звернення до суду з цим позовом для захисту порушених немайнових прав позивача та захисту честі та гідності, шляхом відшкодування спричиненої моральної шкоди за рахунок коштів відповідача. Оскільки розповсюдженням негативної інформації про позивача відповідач викликав негативну соціальну оцінку позивача в очах працівників виконавчого комітету Новомосковської міської ради та поставив під сумнів визнання цінності позивача як унікальної біопсихосоціальної цінності, позивач і звертається до суду з цим позовом і просить стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 50 000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідач, не погоджуючись з позовом, подав відзив, у якому посилаючись на безпідставність позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. В обгрунтування відзиву на позов посилається на те, що вищезгаданий лист відповідає законності і не виходить за межі повноважень та етики в.о. директора Мішіної Л. М., який підтверджений такими фактами, як доповідні записки соціальних робітників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , водіїв ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Позивач не вказує, у який спосіб була розповсюджена (поширена), на його думку, неправдива (недостовірна) інформація стосовно позивача? Крім того, відповідач звертає увагу на те, що поширення неправдивої інформацію негативного характеру стосовно позивача за межі відносин позивач-відповідач не відбулося і це твердження позивача є неправдивим. Також і сама інформація, зазначена в офіційному листі № 31 від 26 січня 2022 року є правдивою, що підтверджена доказами.

19 травня 2023 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, яка не відповідає вимогам ст.ст. 178, 179 ЦПК України, оскільки до неї не додано доказів надіслання (надання) іншим учасникам справи, а тому суд не приймає останню до уваги.

Суд, дослідивши заяви по суті справи, письмові докази, доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Як установлено судом, позивач є інвалідом І групи, у зв`язку з чим 16 квітня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання соціальних послуг.

Повідомленням від 26 січня 2022 року № 31 відповідачем позивачеві повідомлено про припинення з 02 лютого 2022 року надання соціальних послуг, у разі подальшого невиконання умов договору та грубого, принизливого ставлення до соціальних робітників, які надають позивачеві соціальну послугу «Догляд вдома», до керівництва та інших працівників територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська. Посилання на це повідомлення та зазначену у ньому інформацію містять листи Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 14 вересня 2022 року № ЗВГ № 939/0/12-22 та від 27 вересня 2022 року № ЗВГ № 660/0/12-22.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Отже позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

У абзацах 1, 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У пункті 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Так, відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ратифікованої Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Отже, як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

З огляду на викладене, аналізуючи зміст оспорюваних висловлювань, суд приходить до висновку, що оспорювана інформація, на яку позивач посилається в своєму позові, як на неправдиву інформацію негативного характеру та таку, що зачіпає її інтереси, оскільки принижує її честь та гідність, а тому негативно охарактеризовує її особисті якості, не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою особи, що її висловлює, а тому не може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності. Тому на підставі ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" зазначені висловлювання є оціночними судженнями.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження.

Так, у рішенні у справі Lingens v. Austria, Європейський Суд зазначив, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. А межі допустимої критики відносно політичного діяча, як такого, ширше, ніж відносно приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного слова і вчинку як з боку журналіста, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості.

Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані.

При дотриманні умов § 2 статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на "інформацію" та "ідеї", які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає "демократичного суспільства" (рішення у справі Handyside v.United Kingdom).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у задоволенні позову до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, код ЄДРПОУ 21938147, місцезнаходження юридичної особи за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Паланочна, буд. 29.

Рішення суду складено і підписано 16 червня 2023 року.

Суддя Г.Є. Майна