Житомирський апеляційний суд
Справа №296/888/22 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 8 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Радченка С.В.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/888/22 за позовом ОСОБА_1 до управління житлового господарства Житомирської міської ради про визнання дій та рішення про відмову у розгляді заяви про приватизацію житла незаконними, визнання права власності на житло та зобов`язання провести приватизацію житла, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шалота К.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулось до суду з даним позовом, у якому просила:

- визнати незаконними дії і рішення відповідача про відмову у розгляді заяви про приватизацію житла - ізольованої кімнати 13,9 кв.м. у квартирі спільного заселення № 60 державного житлового фонду по АДРЕСА_1 ;

- визнати право на приватизацію вказаного житла без копії ордеру;

- зобов`язати відповідача провести приватизацію житла: вчинити необхідні дії по передачі у приватну власність ізольованої кімнати 13,9 кв.м. у квартирі спільного заселення № 60 державного житлового фонду по АДРЕСА_1 у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" без надання копії ордеру.

Позов обґрунтовувався тим, що позивач звернулась до відповідача із заявою про приватизацію ізольованої кімнати 13,9 кв.м. у квартирі спільного заселення №60 державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_2 . Вказувала, що вона зареєстрована та проживає у кімнаті зазначеної квартири з 1985 року, яка виділена їй як особі з інвалідність І групи в період роботи у Житомирському виробничому швейному об`єднанні Полісянка.

Листом управління житлового господарства Житомирської міської ради від 10.01.2022 повідомлено, що заява позивача не прийнята до розгляду і їй відмовлено у приватизації житла через ненадання копії ордеру на житлове приміщення. Відмова відповідача у приватизації кімнати за вказаною вище адресою через відсутність копії ордеру суперечить нормам Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки подання копії ордера для приватизації житла законом не передбачена.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом не було досліджено питання належності квартири до відповідного житлового фонду. Судом було зроблено суперечливі висновки, а саме, що квартира належить міськвиконкому , але особовий рахунок відкрито на приватну особу ВАТ «Полісся». Відповідачем не було надано суду доказів того, що позивачу видавався ордер на службове житло. Судом не взято до уваги докази, які свідчать, що вказана квартира належить міській раді.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено судом першої інстанції, що 01.10.1966 рішенням виконкому Житомирської міської Ради депутатів трудящих №785 вирішено надати квартири громадянам м. Житомира в новому житловому будинку по АДРЕСА_2 згідно додатку № 1, відповідно до якого, квартира АДРЕСА_3 рахується службовою з видачею ордера швейної фабрики № 1.

З 19 грудня 1985 року ОСОБА_1 почала проживати у квартирі АДРЕСА_4 , згідно довідки ТОВ УК "Полісся" від 10.12.2021, довідкою Управління ведення реєстру ТГ Житомирської міськради від 27.07.2021 року.

19 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до міського голови м. Житомира Сухомлина С. із заявою, в якій повідомляла, що з 1985 року проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка була виділена міськвиконкомом для швейної фабрики №1 і по документам є службовою та просила дозволу на приватизацію квартири.

01 червня 2021 року листом заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Шевчук О. повідомлено ОСОБА_1 , що квартири віднесені до числа службових згідно закону не підлягають приватизації та зазначено, що заявниця може отримати житло в приватну власність після скасування статусу службового.

28 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Управління житлового господарства міської ради із заявою, у якій просила оформити передачу в приватну власність кімнати у комунальній квартирі за адресою проживання: АДРЕСА_2 , яку вона займає на умовах найму.

10 січня 2022 року листом начальника Управління житлового господарства міської ради повідомлено ОСОБА_1 , що питання приватизації квартири АДРЕСА_3 не може бути прийнято до розгляду.

Частиною 1 статті 1 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду (далі Закон про приватизацію) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень. державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ст.118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно із частиною другою ст.121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Матеріалами справи підтверджується, що з 1985 року позивач ОСОБА_1 почала проживати у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , яке віднесено до службового житла Швейної фабрики №1 та 28.12.2021 звернулась до відповідача із заявою передачу кімнати у вказаній квартирі у її приватну власність. Державний житловий фонд, як передбачено Законом, це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який перебуває у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об`єктів приватизації належать, зокрема, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках (де мешкають два й більше наймачів), які використовуються громадянами на умовах найму.

Вирішальне значення для вирішення даної справи, суд першої інстанції правильно вважав, що є питання щодо того, чи може приміщення, щодо приватизації якого заявлено вимогу, бути предметом приватизації.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_4 , відноситься до числа службового житла на підставі рішення виконкому Житомирської міської Ради депутатів трудящих №785 від 11.10.1966 року.

Факт віднесення спірної квартири до числа службових підтверджується також довідкою (виписка з домової книги про склад сім`ї) від 23.09.2003, згідно якої спірна квартира належить міськвиконкому, особовий рахунок відкрито на ВАТ "Полісянка" та особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ВАТ "Полісянка", в якому спірна квартира зазначена з відміткою "службова".

Суд першої інстанції правильно вважав, що лише після вирішення в установленому порядку питання про виключення житла зі складу службового, таке житло може бути об`єктом приватизації на умовах і в порядку, передбаченому Законом "Про приватизацію державного житлового фонду".

Позивачем не надано, ні суду першої, ні апеляційної інстанцій, доказів оскарження та скасування у встановленому чинним законодавством порядку вказаного акту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт наявності або відсутності у позивача ордера на спірне житлове приміщення правого значення не має, оскільки, як встановлено судом, спірна квартира віднесена до службового житла, а тому до скасування у встановленого законом порядку такого правового статусу житла, за приписами Закону, не може бути об`єктом приватизації.

З огляду на те, що спірна квартира віднесена у встановленому порядку до числа службових на підставі рішення виконкому Житомирської міської Ради депутатів трудящих №785 від 11.10.1966, що відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", виключає її з об`єктів приватизації, суд дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції враховано всі передбачені законом та встановлені під час розгляду справи обставини, на які сторони посилалися як на підстави своїх вимог і заперечень, а досліджені докази оцінені з додержанням вимог статті 89 ЦПК України. Підстав для переоцінки доказів колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 16 травня 2023 року.

Головуючий

Судді