ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/606/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 711/5449/22 Категорія: 304000000 Казидуб О.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Гончар Н.І.

За участі секретаря Сергун Т.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ);

третя особа Державна казначейська служба України;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2023 року, ухвалене під головуваням судді Казидуб О.Г. у Придніпровському районному суді м. Черкаси у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Державна казначейська служба України про стягнення коштів, в зв`язку з визнанням правочину недійсним, -

в с т а н о в и в :

26.10.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення коштів, в зв`язку з визнанням правочину недійсним.

В обґрунтування позову вказує, що на підставі заявки № 7557 від 08.09.2017 року було проведено електронні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 , переможцем яких стала вона (до укладення шлюбу - ОСОБА_2 ), як їх учасник, що запропонувала найвищу ціну за даний лот - в розмірі 850080,00 грн.

12.12.2017 року державним виконавцем за результатами вказаних торгів було складено Акт про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого державним нотаріусом Лук`яновою Т.І. їй було видане свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру.

Проте, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2018 року у справі № 711/750/18 визнано недійсним правочин, укладений за результатами прилюдних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 , що оформлений Актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 12.12.2017 року, відповідно до якого переможцем стала ОСОБА_2 , та скасовано свідоцтво про право власності від 15.12.2017 року, видане державним нотаріусом Лук`яновою Т.І., відповідно до якого ОСОБА_2 належить вищевказана квартира. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2018 року вказане рішення залишено без змін.

Вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі Верховний Суд постановою від 18 вересня 2019 року залишив без змін .

У зв`язку з ухваленням зазначеного вище судового рішення у неї на виконання договору, який був визнаний судом недійсним, на підставі ст. 216 ЦК України, виникло право на повернення сплачених позивачем за недійсним правочином грошових коштів в сумі 850080,00 грн. з моменту набрання указаним рішенням суду законної сили, тобто з 03 жовтня 2018 року.

Враховуючи вказані обставини вона звернулася до суду з позовною заявою про застосування наслідків недійсності правочину.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2021 року у справі № 711/4125/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 77497 грн. 88 коп.; кошти в розмірі 8854 грн. 79 коп. за прострочення виконання зобов`язання за період з 03.10.2018 року по 08.11.2019 року; судовий збір в розмірі 899 грн. 32 коп., а всього 90805 грн. 92 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Система електронних торгів арештованим майном (ДП «Сетам») на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 4553 грн. 93 коп. за прострочення виконання зобов`язання за період з 03.10.2018 року по 08.11.2019 року.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Після чого суд, з власної ініціативи, постановив ухвалу суду від 17.08.2021 року про виправлення описки в судовому рішенні, а саме: у другому абзаці резолютивної частини рішення вказано вірним: «… грошові кошти в розмірі 76497 грн. 88 коп….», замість: «… грошові кошти в розмірі 77497 грн. 88 коп….»; у другому абзаці резолютивної частини рішення вказано вірним: «…судовий збір в розмірі 853 грн. 50 коп….», замість: «… судовий збір в розмірі 899 грн. 32 коп….»; у другому абзаці резолютивної частини рішення вказано вірним: «… а всього 86206 грн. 17 коп….», замість: «… а всього 90805 грн. 92 коп.».

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси року від 17.08.2021 року у справі № 711/4125/20 стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) грошові кошти за прострочення виконання зобов`язання за період з 09.11.2019 року по 11.06.2020 року: 3% річних в розмірі 1358 грн. 09 коп., інфляційні втрати 1413 грн. 56 коп., судовий збір в розмірі 27 грн. 35 коп., а всього 2799 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Система електронних торгів арештованим майном (ДП «Сетам») (, м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 45 грн. 58 коп.

Позивач зазначає, що оскільки вона була частково не згодна з ухваленим рішенням у даній справі, то нею було подано на вказані рішення та додаткове рішення апеляційні скарги, розглянувши які, Черкаський апеляційний суд ухвалив постанови від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4642/20 , які були залишені без змін постановою Верховного Суду від 04 квітня 2022 року, якими суд апеляційної інстанції постановив: 1) скасувати додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2021 року.

2) Скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2021 року в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_3 грошових коштів, які були внесені ОСОБА_3 на оплату квартири АДРЕСА_1 з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року.

3) Стягнути із Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 807576 грн., які були внесені ОСОБА_3 на оплату квартири АДРЕСА_1 за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року: інфляційні втрати у розмірі 81717,98 грн. та 3 % річних у розмірі 40990,87 грн., а всього 930284,85 грн.

4) Стягнути із Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_3 10657,91 грн. судового збору.

Однак, не зважаючи на те, що 04 листопада 2021 року судове рішення про стягнення з Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) грошових коштів в розмірі 807576,00 грн. набрало законної сили, вказані кошти відповідачем/боржником у добровільному порядку їй повернуті не були.

У зв`язку з чим вона була вимушена звернyтися до суду за виконавчим листом, отримавши який, ОСОБА_1 негайно після виправлення судом описок, які були допущені під час його виготовлення, звернулася до органів казначейської служби і грошові кошти, які були внесені ОСОБА_3 на оплату квартири АДРЕСА_1 в розмірі 807576,00 грн. та за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року: інфляційні втрати у розмірі 81717,98 грн та 3% річних у розмірі 40990,87 грн. були стягнуті з Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в примусовому порядку та були зараховані на її банківський рахунок в АТ «Ощадбанк» 19 серпня 2022 року, що підтверджується меморіальним ордером № 1 та випискою з рахунку про «Ощадбанку» про зарахування коштів.

Позивач вказує, що з 04 листопада 2021 року по 18 серпня 2022 року відповідач прострочив виконання з виплати позивачу за постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4125/20 інфляційні втрати у розмірі 81717,98 грн. та 3% річних у розмірі 40990,87 грн., а всього 122708,85 грн.

ОСОБА_1 просила суд стягнути з Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на свою користь за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 807576,00 грн. за період з 11 червня 2020 року по 18.08.2022 року: 3% річних в сумі 52931,32 грн. та індекс інфляції в сумі 287633,40 грн., а всього в сумі 340 564,72 грн.; стягнути з Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на свою користь за прострочення виконання зобов`язання щодо виплати їй за судовим рішенням - постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4125/20 інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 122708,85 грн. - інфляційні втрати у розмірі 26 029,25 грн. та 3% річних в сумі 2 904,67 грн., а всього 28933,92 грн.; стягнути з Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на свою користь 13694,99 грн. судових витрат, у зв`язку з розглядом даної справи.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 807576 грн. 00 коп., за період з 11 червня 2020 року по 18 серпня 2022 року: 3% - річних в сумі 52931,32 грн. та індекс інфляції в сумі 287633 грн. 40 коп., а всього в сумі 340564 грн. 72 коп.

Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов`язання щодо виплати ОСОБА_1 за судовим рішенням Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4125/20 інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 122708 грн. 85 коп. інфляційні втрати у розмірі 26029 грн. 25 коп. та 3% річних в сумі 2904 грн. 67 коп., а всього 28933грн. 92 коп.

Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3694 грн. 99 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) оскаржує рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що рішенням у справі № 711/4125/20 встановлено обов`язок відповідача повернути позивачу безпідставно набуте майно (грошові кошти), виходячи з приписів ст. 1212 ЦК України. Натомість, приписи ч. 1 ст. 1173, ст. 1174 ЦК України не застосовувалися при вирішенні спору у справі № 711/4125/20. Тому, можна дійти висновку, що безспірне списання коштів у сумі 807576,00 грн. на користь ОСОБА_1 це не відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, а повернення майна (грошових коштів) з чужого незаконного володіння.

В апеляційній скарзі звертається увага на те, що скаржник не може двічі притягуватися до юридичної відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому вимога ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 122708,85 грн., що визначена судовим рішенням у справі № 711/4125/20 суперечить ст. 61 Конституції України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено воєнний стан та відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Тому у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування штрафні санкції, інфляційні втрати та інші неустойки не можуть бути застосовані до позичальника, яким у даному випадку є Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Скаржник вважає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, скаржник Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

20 квітня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Державної казначейської служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Зміст відзиву частково повторює доводи та обставини, які викладені в апеляційній скарзі. Крім того, у відзиві звертається увага на те, що судовим рішення у справі № 711/4125/20 встановлено, що боржником з стягнення грошових коштів у сумі 807576,00грн. є відповідач, а кредитором позивач. Тому, відповідно і відповідальність за прострочення виконання такого грошового зобов`язання повинна бути покладена на відповідача, а не на Державний бюджет України, оскільки відповідальність (інфляційні втрати та 3% річних) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання не є шкодою у розумінні ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

У відзиві зазначається, що Казначейство залишає на розсуд суду питання обґрунтованості стягнення на користь ОСОБА_1 встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми та правильність їх обрахунку з суми простроченого грошового зобов`язання - 807576,00 грн., проте вважає, що у разі задоволення (часткового задоволення) позовних вимог, встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних можуть бути стягнуті виключно з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Натомість, Казначейство вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 26029,25 грн., а також 3% річних в сумі 2904,67 грн., а всього 28933,92 грн. нарахованих на суму інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 122708 грн. 85 коп. підлягає скасуванню та постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

24 квітня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Міщенка Сергія Валентиновича надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів відзиву зазначається, що суд першої інстанції вірно встановив належного відповідача та врахував, що ОСОБА_1 позов було подано у зв`язку з визнанням судом правочину недійсним, стороною якого був саме відповідач в особі правопопередника останнього. Тому, за таких обставин, які також встановлені преюдиційними рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2021 року та постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4642/20 безпідставним є посилання відповідача в апеляційній скарзі на положення ст. 1173 ЦК України, якою врегульовано інші правовідносини, що пов`язані з механізмом відшкодування шкоди заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

У відзиві звертається увага на те, що оскільки 04 листопада 2021 року судове рішення про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 807576,00 грн. набрало законної сили, але вказані кошти з відповідача/боржника були стягнуті в примусовому порядку та були зараховані на банківський рахунок ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» лише 19 серпня 2022 року, то ОСОБА_1 має законне право на стягнення з відповідача за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 807576,00 грн. за період з 11 червня 2020 року по 18.08.2022 року (тобто за той час, який не був охоплений при ухваленні Постанови Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4642/20).

Представник ОСОБА_1 адвокат Міщенко С.В. зазначає, що розрахунки надані суду першої інстанції під час розгляду даної справи, відповідач не оспорював та не оскаржує в апеляційній скарзі. І можливості стягнення за такими розрахунками не заперечує також Державне казначейство України у поданому відзиві.

У відзиві представник позивача вказує, що безпідставними є також посилання відповідача про протиправність стягнення судом першої інстанції за період з 04.11.2021 року по 18.08.2022 року 28933,92 грн. інфляційних втрат та 3% річних зі 122708,85грн., а саме: інфляційні втрати у розмірі 26029,25 грн. та 3% річних в сумі 2 904,67 грн., з посиланням на нібито допущення судом подвійного притягнення відповідача до відповідальності, адже стягнення цієї суми було здійснено у зв`язку з невиконанням відповідачем судового рішення виключно за весь період невиконання даного зобов`язання, оскільки, як наголошує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, погоджуючись з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16 - приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, які можуть виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав (в т.ч. із судового рішення, як в даному випадку).

Враховуючи наведене у відзиві, представник ОСОБА_1 адвокат Міщенко С.В. просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, які з?явились в апеляційний суд, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про стягнення коштів у зв`язку з визнанням правочину недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4125/20 за час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 807576,00 грн. стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 81717,98 грн. та 3% річних у розмірі 40990,87 грн., а всього 122708,85 грн., то з відповідача необхідно також стягнути інфляційні втрати в розмірі 287633,40 грн. та 3% річних в розмірі 52931,32 грн., а всього суму у розмірі 340564,72 грн. за решту часу прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 807576,00 грн. (з 12 червня 2020 року по 18 серпня 2022 року).

Суд першої інстанції вказав, що відповідач прострочив виконання з виплати позивачу за постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4125/20 інфляційних втрат у розмірі 81717,98 грн. та 3% річних у розмірі 40990,87 грн., а всього 122708,85 грн., а тому з відповідача необхідно також стягнути за період з 04 листопада 2021 року по 18 серпня 2022 року 28933,92 грн. інфляційних втрат та 3% річних з даної суми, а саме, інфляційні втрати в розмірі 26029,25 грн. та 3% річних в розмірі 2904,67 грн.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про прийняття наданих стороною позивача розрахунків інфляційних втрат на суму боргу 122708,85 грн. за період з 04 листопада 2021 року по 18 серпня 2022 року; 3% річних по несплаті 122708,85 грн.; інфляційних втрат на заборгованість у сумі 807576,00 грн. за період з 12 червня 2020 року по 18 серпня 2022 року; 3% річних по несплаті 807576,00 грн. за період з 12 червня 2020 року по 18 серпня 2022 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно до Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 14 січня 2020 року уклала шлюб з ОСОБА_5 . Після укладення шлюбу її прізвище « ОСОБА_6 ».

Із протоколу проведення електронних торгів № 299710 від 27.11.2017 року вбачається, що 27.11.2017 року проведено електронні торги з реалізації квартири (предмет іпотеки): 3-х кімнатна квартира, загальною площею 87,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Переможцем торгів стала ОСОБА_7 , як їх учасник, що запропонувала найвищу ціну за даний лот - в розмірі 850080,00 грн.

В протоколі також зазначено, що сума сплаченого гарантійного внеску складає 42504,00 грн., сума, яку необхідно сплатити складає 807576,00 грн, яку переможець має сплатити до 11.12.2017 року, отримувачем вказано Відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Черкаській області, код отримувача (ЄДРПОУ) та рахунок надано Головного територіального управління юстиції в Черкаській області.

У вказаному протоколі зазначено, що організатором торгів є ДП «Сетам», а продавцем відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області.

Відповідно до Акту про реалізацію предмета іпотеки від 12 грудня 2017 року, складеного державним виконавцем Вельган Оксаною Василівною за результатами вказаних торгів, 27 листопада 2017 року ДП «Сетам» проведена реалізація арештованого майна через систему електронних торгів арештованого майна. Переможцем торгів стала ОСОБА_7 .

На підставі вказаного акту, державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук`яновою Т.І. переможцю торгів було видане Свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру, яке зареєстровано в реєстрі за № 2-2117.

Були внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 107783043).

Відповідно до платіжного доручення та квитанції від 04.12.2017 року ОСОБА_2 сплачено на депозитний рахунок Головного територіального управління юстиції кошти в розмірі 807576 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2018 року, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2018 року та постановою Верховного Суду від 18.09.2019 року, у справі № 711/750/18 за позовом ОСОБА_8 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Державного підприємства «Сетам», третя особа: Державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук?янова Т.І про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та скасування свідоцтва про право власності було визнано недійсним правочин, укладений за результатами прилюдних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 , що оформлений Актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 12.12.2017 року, відповідно до якого переможцем стала ОСОБА_2 та скасовано Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 від 15.12.2017 року, видане державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук?яновою Т.І., зареєстроване в реєстрі за № 2-2117, відповідно до якого ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 та державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38760665 від 15.12.2017 року, номер запису 239665655.

08 листопада 2019 року ДП «Сетам» повернуло позивачу ОСОБА_1 кошти в сумі 42504,00грн.

Проте, Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) у порядку реституції, коштів сплачених ОСОБА_7 в розмірі 807576 грн. 00 коп. за придбане майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , на прилюдних торгах, визнаних у подальшому недійсними, позивачу в добровільному порядку повернуто не було.

15 червня 2021 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 77497 грн. 88 коп., кошти в розмірі 8854 грн. 79 коп. за прострочення виконання зобов`язання за період з 03 жовтня 2018 року по 08 листопада 2019 року; судовий збір в розмірі 899 грн. 32 коп., а всього 90805грн. 92 коп.

17 серпня 2021 року додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_3 грошові кошти за прострочення виконання зобов`язання за період з 09 листопада 2019 року по 11 червня 2020 року: 3% річних в розмірі 1358 грн. 09 коп., інфляційні втрати 1413 грн. 56 коп., судовий збір в розмірі 27 грн. 35 коп., а всього 2799 грн. 00 коп.

17 серпня 2021 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси виправлено описку в рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2021 року, а саме : у другому абзаці резолютивної частини рішення вказати вірно: «…судовий збір в розмірі 853 грн. 50 коп.», замість: «…судовий збір в розмірі 899 грн. 32 коп…» та у другому абзаці резолютивної частини рішення вказати вірно»…а всього 86206 грн. 17 коп…», замість: «…а всього 90805 грн. 92 коп.».

04 листопада 2021 року постановою Черкаського апеляційного суду рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2021 року в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_3 грошових коштів, які були внесені ОСОБА_3 на оплату квартири АДРЕСА_1 з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 807576 грн., які були внесені ОСОБА_3 на оплату квартири АДРЕСА_1 ; за період з 03 жовтня 2018 року по 11 червня 2020 року: інфляційні втрати у розмірі 81717,98 грн. та 3 % річних у розмірі 40990,87 грн., а всього 930284,85 грн. В решті рішення залишено без змін.

04 листопада 2021 року постановою Черкаського апеляційного суду додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2021 року скасовано.

04 квітня 2022 року постановою Верховного Суду постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року залишено без змін.

Як вбачається з Меморіального ордеру № 1 від 15 серпня 2022 року - 15 серпня 2022 року ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) сплатило ОСОБА_1 930284 грн. 85 коп. Призначення платежу: 3601010; 2800; Безспірне списання грошових коштів 807576,00; інфляційних витрат 81717,98; 3% річних 40990,87 згідно в/л Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/4125/20 від 01.12.2021 року. Відповідно до переліку транзакцій для документа № 024 кошти в розмірі 930284 грн. 85 коп. були перераховані 19 серпня 2022 року.

Даний факт підтверджується випискою з рахунку «Ощадбанк».

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Правила ст. 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Надаючи аналіз наявним у матеріалах справи документам, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним відповідачем у даній справі, є саме Центральне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

За змістом ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов?язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У матеріальному законі (ч. 2 ст. 625 ЦК України) визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов?язання в нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов?язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція вказана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

В постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 489/7680/18 (провадження № 61-15397св19) зазначено, що встановивши, що, реалізовуючи квартиру на електронних торгах, виконавча служба самостійно виступала від свого імені як продавець і такі електронні торги визнані недійсними за рішенням суду, суди обґрунтовано виходили з того, що сплачена сума коштів за недійсним правочином підлягає стягненню на користь позивача саме з відділу державної виконавчої служби.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Оскільки між відділом державної виконавчої служби та позивачем виникло грошове зобов?язання з повернення сплаченої суми коштів за результатами придбання квартири на електронних торгах, суди дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з виконавчої служби 3 % річних та інфляційних втрат за порушення зобов`язань.

Приймаючи до уваги вказане вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Як було зазначено вище, постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4125/20 за час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 807576,00 грн. стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 81717,98 грн. та 3% річних у розмірі 40990,87 грн., а всього 122708,85 грн.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тому, оскільки відповідачем зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 807576,00 грн. було виконано лише 19 серпня 2022 року у примусовому порядку, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач також має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних за решту часу прострочення виконання зобов`язання з 12 червня 2020 року по 18 серпня 2022 року, тобто за той час, який не був охоплений при ухвалені постанови Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4125/20.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4125/20 стягнуто на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 81717,98 грн. та 3% річних у розмірі 40990,87 грн., а всього 122708,85 грн.

Апеляційний суд звертає увагу, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, які можуть виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, в тому числі, із судового рішення, як в даному випадку.

Таким чином, оскільки з 04 листопада 2021 року по 18 серпня 2022 року відповідач прострочив виконання з виплати ОСОБА_1 за постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4125/20 інфляційних втрат у розмірі 81717,98 грн. та 3% річних у розмірі 40990,87 грн. , а всього 122 708,85 грн., то з моменту ухвалення апеляційним судом вказаної постанови ці кошти набрали статусу зобов`язання відповідача перед позивачем, яке було виконано лише 19 серпня 2022 року.

Відповідач прострочив виконання з виплати позивачу зазначеної вище суми, тому з відповідача необхідно стягнути за період з 04 листопада 2021 року по 18 серпня 2022 року 28933,92 грн. інфляційних втрат та 3% річних з даної суми, а саме, інфляційні втрати в розмірі 26029,25 грн. та 3% річних в розмірі 2904,67 грн., про що правильно вказав суд першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про прийняття наданих стороною позивача розрахунків інфляційних втрат на суму боргу 122708,85 грн. за період з 04 листопада 2021 року по 18 серпня 2022 року; 3% річних по несплаті 122708,85 грн.; інфляційних втрат на заборгованість у сумі 807576,00 грн. за період з 12 червня 2020 року по 18 серпня 2022 року; 3% річних по несплаті 807576,00 грн. за період з 12 червня 2020 року по 18 серпня 2022 року.

Суд першої інстанції також правильно врахував, що відповідачем не спростовувалися надані позивачем розрахунки та не надавалися власні.

Доводи апеляційної скарги стосовно притягнення відповідача двічі до юридичної відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання оцінюються колегією суддів апеляційного суду критично, оскільки стягнені постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 711/4125/20 інфляційні втрати у розмірі 81717,98 грн. та 3% річних у розмірі 40990,87 грн., а всього 122708,85 грн. та стягнуті оскаржуваним рішенням інфляційні втрати в розмірі 26029,25 грн. та 3% річних в розмірі 2904,67 грн.,а всього 28933,92 грн. є двома окремими та самостійними мірами юридичної відповідальності за прострочення двох окремих грошових зобов`язань.

Колегією суддів апеляційного суду критично оцінюються посилання апеляційної скарги на необхідність застосування до даних правовідносин п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України зі змінами, які були внесені Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ, оскільки даною нормою матеріального права врегульовано питання можливості звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення виключно стосовно прострочення, яке було допущено позичальником за договором позики або банківського кредиту, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) в порядку, що передбачений главою 71 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

З огляду на вище викладене, недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що в процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти порушення прав скаржника, які підлягають судовому захисту, а тому заявлені вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення апеляційним судом.

З врахуванням вказаного вище, доводи апеляційної скарги колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є формальними, безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати слід залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 13.06.2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Н.І. Гончар