_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2884/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Коваленко О.Б.,

За участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому зазначає наступне.

08 серпня 2020 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був зареєстрований шлюб між позивачкою ОСОБА_3 , громадянкою України, та відповідачем ОСОБА_2 , громадянином Азербайджанської Республіки.

При реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

За час перебування у шлюбі у сторін народилася спільна дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який станом на час подання позову до суду є малолітнім. Шлюбні відносини між сторонами по справі не склалися з приводу непорозуміння і різних поглядів на життя, почуття любові та взаємоповаги є втраченим. Подружні стосунки між сторонами наразі не підтримуються, у зв`язку з різним поглядом на життя.

Малолітня дитина сторін по справі - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Наразі сторони по справі мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, мають різні бюджети. Шлюб позивачки з ОСОБА_2 носить формальний характер і не відповідає поняттю сім`ї. Позивачка стверджує, що примирення між сторонами у справі неможливе, оскільки в повному обсязі не відповідає інтересам ОСОБА_1 , яка категорично не згодна на примирення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене, або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

Суд звертає увагу на те, що зазначений шлюб між сторонами зареєстрований між громадянкою України та громадянином Азербайджанської Республіки, у відповідності до чого зазначена справа належить до справи з іноземним елементом.

Разом з тим, відповідач, будучи громадянином Азербайджанської Республіки, має посвідку на тимчасове проживання в Україні, видану 13.10.2021 року органом 5103 за № НОМЕР_1 .

Станом на час подання цього позову до суду сторони по справі як подружжя мають зареєстровані місця проживання в Україні.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

У частині першій статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 Закону України «Закону України «Про міжнародне приватне право»).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2019 року в справі № 553/703/18 (провадження №61-7956св19) здійснено висновок щодо застосування статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» та вказано, що «якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином».

Оскільки сторони зареєстрували шлюб в України, спільно мають зареєстроване місце проживання в Україні на час розірвання шлюбу, відповідач як іноземець на законних підставах перебуває на території України, у зв`язку з чим користується тими самими правами і свободами, а також несе такі самі обов`язки, як і громадяни України, якою є позивачка, суд вважає, що дана справа підлягає розгляду за законодавством України.

Приймаючи до уваги припинення будь-яких подружніх і сімейних стосунків між сторонами, що притаманні подружжю і поняттю сім`ї, з урахуванням того, що позивачкою прийнято рішення щодо розірвання шлюбу, оскільки на цей час відновлення сімейних стосунків не можливо і буде суперечити її інтересам та відповідача, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 110, 112 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином Азербайджанської Республіки, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянкою України, зареєстрований 08 серпня 2020 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1123.

Залишити позивачці шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Коваленко О. Б.