Справа № 214/4599/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 червня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Котар С.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/4599/19 за позовною заявою Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, -

Представники:

від позивача адвокати Нестерук А.В., Домбровська Є.В., Костікова Є.В., Цвіркун А.А.,

від відповідача адвокат АБ «Світлани Котар» Котар С.В.

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Нестерук А.В., діючи в інтересах КПТМ «Криворіжтепломережа», звернулася до суду з позовною заявою 21 червня 2019 року, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 липня 2015 року по 01 квітня 2019 року в розмірі 36 824 грн. 88 коп.; стягнути з відповідача на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що КПТМ «Криворіжтепломережа» по специфіці своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води населенню від транзитних трубопроводів до багатоквартирних житлових будинків. Нарахування вартості послуг здійснюється відповідно до тарифів на теплову енергію, встановлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (на кожен окремий період). На виконання своєї статутної діяльності КПТМ Криворіжтепломережа здійснює постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 є споживачем послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» за адресою: АДРЕСА_1 , де опалення квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку та є невід`ємною частиною системи опалення цього будинку загалом. У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01 липня 2015 року по 01 квітня 2019 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 36 824 грн. 88 коп. Працівниками підприємства направлено споживачеві лист з вимогою погасити наявну заборгованість в добровільному порядку, що нею не виконано, у зв`язку з чим представник позивача, діючи від імені та в інтересах КПТМ «Криворіжтепломережа», вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року, ухваленим при заочному розгляді, позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено повністю (а.с.36-38 т.1).

Ухвалою суду від 14 січня 2022 року за заявою відповідача ОСОБА_2 скасовано заочне рішення суду від 16 жовтня 2019 року, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.114-116 т.1).

Ухвалою суду від 15 червня 2022 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_3 (а.с.147 т.1).

Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Котар С.В. про її участь в судових засіданнях дистанційно, в режимі відеоконференції (а.с.158 т.1).

Ухвалою суду від 03 листопада 2022 року частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів: з КП «Криворізьке РБТІ» ДОР, Управління з питань реєстрації Виконавчого комітету Криворізької міської ради щодо власника житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; з відділу ДРАЦС щодо наявності актового запису про смерть ОСОБА_3 ; з Департаменту адміністративних послуг «Віза» Виконавчого комітету Криворізької міської ради інформацію про період перебування на реєстраційному обліку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.178-179 т.1).

Ухвалою суду від 02 травня 2023 року провадження у справі закрито в частині вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 , на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с.6-7 т.2).

Присутня в судовому засіданні представник позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» Цвіркун А.А. позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Котар С.В., приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила застосувати строк позовної давності, про що заявила в усному порядку. Правом на подання відзиву на позов не скористалась. Приймаючи участь в інших судових засіданнях, представник відповідача зауважувала, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , не є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , не значиться там зареєстрованою, а тому не має відношення до наявної заборгованості за централізоване опалення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, викликалася у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву в межах встановленого судом строку не подала, заяв про відкладення розгляду справи від неї суду не надходило.

З урахуванням позиції учасників справи та прийняття участі в судовому засіданні дистанційно її повноважного представника, розгляд справи проведено за відсутності відповідача.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа», засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, по специфіці своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води населенню, яке відповідно зі ст.ст.67, 68, 162 ЖК України зобов`язане робити оплату, відповідно до особового рахунка і тарифів, встановлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (на кожен окремий період).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 була споживачем послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки значилася зареєстрованою в зазначеному житловому приміщенні з 07 лютого 2006 року по 30 жовтня 2020 року. Вказана обставина підтверджується інформацією з Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради (а.с.20 т.1), відповіддю Департаменту адміністративних послуг Виконавчого комітету Криворізької міської ради №12/02-01-21/1696 від 28 листопада 2022 року (а.с.193 т.1) та не спростована жодними доказами з боку відповідача.

Власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва №182 від 25 липня 1997 року, виданого в/о «Кривбасруда» УСП (а.с.81, 82 т.1). Право власності зареєстроване за ним в КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР в реєстровій книзі 14/3 ПВ, стор.372 (а.с.196 т.1). Саме на ім`я ОСОБА_3 оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.6 т.1). При цьому, відповідач ОСОБА_3 знятий з реєстраційного обліку в квартирі з 03 серпня 2010 року.

У ході судового розгляду встановлено, що власник квартири ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що слідує з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №1 від 01 лютого 2023 року та відповідей органів ДРАЦС (а.с.236, 237-238, 241 т.1).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.229 т.1) відсутні відомості про переоформлення права власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, за змістом ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання нарівні з власником житлового приміщення, на якого покладено тягар утримання майна.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на той факт, що вона не є споживачем послуг, власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за іншою адресою, а тому не повинна відповідати за зобов`язаннями перед КПТМ «Криворіжтепломережа» з погашення заборгованості за послуги з централізованого опалення, суд відхиляє як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки доведеність факту реєстрації місця проживання відповідача в зазначеній квартирі в період з 07 лютого 2006 року по 30 жовтня 2020 року зобов`язує, зокрема, по його утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14.

При цьому, факт наявності реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 з 30 жовтня 2020 року та по теперішній час (а.с.152 т.1) не звільняє її від обов`язку виконати зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, нарахованих за адресою: АДРЕСА_1 , де вона значилась зареєстрованою до 30 жовтня 2020 року (в межах періоду, заявленого у позові).

Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Судовим розглядом встановлено, що договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між КПТМ «Криворіжтепломережа» та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Разом з тим, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, та постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Судовим розглядом встановлено, що розмір плати за послуги з постачання теплової енергії визначений в установленому законом порядку. Так, тарифи на послуги централізованого опалення передбачені на окремі періоди: з 01 січня 2011 року постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №1844 від 14 грудня 2010 року «Про затвердження тарифів на теплову енергію КПТМ «Криворіжтепломережа»; з 01 липня 2014 року постановою №650 від 06 червня 2014 року; з 21 листопада 2014 року постановою №146 від 31 жовтня 2014 року; з 01 травня 2015 року постановою №1171 від 31 березня 2015 року; з 01 липня 2016 року по 03 листопада 2016 року постановою №1171 зі змінами згідно постанови №1101 від 09 червня 2016 року; з 04 листопада 2016 року постановою №1171 зі змінами згідно постанови №1782 від 06 жовтня 2016 року, з 09 липня 2017 року постановою №1171 зі змінами згідно постанови №784 від 15 червня 2017 року, з 31 грудня 2017 року постановою №1536 від 28 грудня 2017 року, з 06 жовтня 2018 року постановою №240 від 27 лютого 2018 року, з 01 січня 2019 року постановою №1752 від 10 грудня 2018 року.

У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Протягом періоду з 01 липня 2015 року по 01 квітня 2019 року позивач свої зобов`язання по наданню послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 виконував належним чином, однак відповідач ОСОБА_2 своєчасно та в повному обсязі оплату за спожиті послуги не вносила, в результаті чого виникла заборгованість в загальному розмірі 36 824 грн. 88 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-8 т.1), який суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки здійснений з урахуванням актів, які є підтвердженням факту надання послуг (а.с.9-16 т.1), Тарифів на теплову енергію КПТМ «Криворіжтепломережа», затверджених Постановами НКРЕ, діючими в окремі періоди нарахування вартості спожитих послуг, опалювальної площі житлового приміщення 71,80 кв.м., наданої субсидії з відображенням інформації про рух платежів по особовому рахунку споживача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», в той час як стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача, власного контррозрахунку не проведено, у зв`язку з чим суд вважає, що наданий позивачем письмовий доказ відповідає вимогам ст.95 ЦПК України.

При цьому, з наданого розрахунку (а.с.7-8 т.1) слідує, що в межах заявленого у позові періоду відповідач постійно здійснювала оплати на погашення заборгованості та поточних нарахувань в сумах менших від фактично нарахованих, в результаті чого станом на 10 квітня 2019 року розмір заборгованості склав 36 824 грн. 88 коп.: фактично сплачено 10 703 грн. 19 коп. із нарахованих 47 778 грн. 07 коп. (а.с.8 т.1).

Позивач направляв на адресу відповідача повідомлення про наявність заборгованості з вимогою її погасити, яке залишилось поза увагою відповідача. Докази щодо звернення ОСОБА_2 в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг КПТМ «Криворіжтепломережа», зміни їхніх споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг у даному випадку на ОСОБА_2 , яка за фактом своєї реєстрації у квартирі була споживачем послуг КПТМ «Криворіжтепломережа», та з огляду на те, що між відповідачем і позивачем існували фактичні договірні відносини, суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання нею умов договору та наявність підстав для стягнення з неї заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами, з огляду на таке.

Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Частиною 1 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Як встановлено судом, відповідач хоча й здійснювала періодично платежі на оплату поточних нарахувань та на погашення облікованого боргу, однак в сумах менших за фактичні нарахування, що призводило до зростання боргу. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.7-8 т.1), в якому відображені усі здійснені відповідачем платежі, в межах періоду з 01 липня 2015 року по 01 квітня 2019 року відповідач сплатила загалом 10 703 грн. 19 коп., з яких: 16 листопада 2015 року 300 грн. (із фактично нарахованих 475 грн. 32 коп., залишок боргу 175 грн. 32 коп.), 23 червня 2016 року 200 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу), 18 серпня 2016 року 200 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу), 21 жовтня 2016 року 200 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу), 17 січня 2017 року 400 грн. (із фактично нарахованих 3495 грн. 30 коп., залишок боргу 3 095 грн. 30 коп.), 22 січня 2017 року 300 грн. (із фактично нарахованих 2519 грн. 07 коп., залишок боргу 2219 грн. 07 коп.), 17 квітня 2017 року 500 грн. (із фактично нарахованих 2013 грн. 25 коп., залишок боргу 1513 грн. 25 коп.), 20 червня 2016 року 500 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу), 19 жовтня 2017 року 400 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу), 23 листопада 2017 року 400 грн. (із фактично нарахованих 208 грн. 95 коп., переплату 191 грн. 05 коп. зараховано на погашення облікованого боргу), 18 грудня 2017 року 400 грн. (із фактично нарахованих 1528 грн. 57 коп., залишок боргу 1128 грн. 57 коп.), 11 січня 2018 року 403 грн. 19 коп. (із фактично нарахованих 3112 грн. 10 коп., залишок боргу 2708 грн. 91 коп.), 16 лютого 2018 року 500 грн. (із фактично нарахованих 2 672 грн. 07 коп., залишок боргу 2 172 грн. 07 коп.), 20 березня 2018 року 500 грн. (із фактично нарахованих 3 566 грн. 66 коп., залишок боргу 3 066 грн. 66 коп.), 18 квітня 2018 року 500 грн. (із фактично нарахованих 3 115 грн. 68 коп., залишок боргу 2615 грн. 68 коп.), 21 травня 2018 року 500 грн. (із фактично нарахованих 476 грн. 13 коп., переплату 23 грн. 87 коп. зараховано на погашення облікованого боргу), 19 червня 2018 року 500 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу), 14 серпня 2018 року 500 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу), 17 вересня 2018 року 500 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу), 21 жовтня 2018 року 500 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу), 19 листопада 2018 року 500 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу), 20 грудня 2018 року 1000 грн. (із фактично нарахованих 3 511 грн. 18 коп., залишок боргу 2 511 грн. 18 коп.), та востаннє 20 березня 2019 року 1100 грн. (із фактично нарахованих 3369 грн. 51 коп., залишок боргу 2 269 грн. 51 коп.). Платежі, здійснені відповідачем з червня 2016 року не переривали перебіг строку позовної давності за нарахуваннями, що мали місце до того періоду. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 21 червня 2019 року відповідно до відмітки суду про реєстрацію, а заборгованість заявлено за період з 01 липня 2015 року по 01 квітня 2019 року, суд приходить до висновку про дійсність пропуску позивачем трирічного строку позовної давності до вимог по заборгованості, нарахованих до 21 червня 2016 року.

Відтак, оскільки відповідач ОСОБА_2 , діючи через представника ОСОБА_4 , звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку, суд, керуючись приписами ч.4 ст.267 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість в межах строку позовної давності, а саме за період з 21 червня 2016 року по 01 квітня 2019 року (в межах заявлених вимог), відмовивши в задоволенні позовних вимог за період з 01 липня 2015 року по 20 червня 2016 року включно.

Судом перевірено правильність поданого позивачем розрахунку заборгованості та встановлено, що заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 21 червня 2016 року по 01 квітня 2019 року складає 31 063 грн. 30 коп., з розрахунку: 40 966 грн. 49 коп. нараховані 9 903 грн. 19 коп. сплачені.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме на суму вимог 34 409 грн. 53 коп.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Що стосується приписів п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження строку позовної давності у зв`язку з введенням карантину, то суд не вбачає підстав для їх застосування у даному випадку з огляду на таке.

Дійсно, Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п.12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, остання постанова №383 прийнята Кабінетом Міністрів України 25 квітня 2023 року, якою продовжено на всій території України карантин до 30 червня 2023 року.

У п.12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена ст.ст.257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови №211, тобто 12 березня 2020 року. Відтак суд вважає, що у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати до 12 березня 2020 року, а позивач звернувся до суду після цього моменту, позовна давність є пропущеною, незалежно від введення карантину.

Окремо слід зауважити, що відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Отже, у сукупності наведене свідчить, що суд може поновити строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини пропуску такого поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

До набрання чинності Законом № 540-ІХ не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (у тому числі встановленої ст.ст.257, 258 ЦК України) у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Тобто цей Закон містить нову норму, яка врегульовує суспільні відносини, що не були раніше унормовані і фактично виникли лише із запровадженням карантину відповідно до Постанови № 211. Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови №211 починається саме з 12 березня 2020 року. При цьому правовий режим та суспільно-економічні наслідки карантину, що виник через пандемію COVID-19 та тривав з 12 березня 2020 року до 02 квітня 2020 року (до набрання чинності Законом № 540-ІХ) фактично не відрізнялись від тих, що існували після зазначеної дати.

Таким чином, суд вважає, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне продовження строку позовної давності, який в рамках спірних правовідносин сплинув ще задовго до запровадження карантину (20 червня 2016 року), без наведення позивачем негативних обставин, які були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій раніше.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову зі стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 31 063 грн. 30 коп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 1613 грн. 64 коп. у рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1) пропорційно частині задоволених вимог (84%).

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 21 червня 2016 року по 01 квітня 2019 року в розмірі 31 063 грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» 1613 грн. 64 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Відомості про сторін:

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд.9.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повне рішення складене 28 червня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко