ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4375/23 Справа № 209/1326/22 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Шендрик К.Л.)

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинька з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в яґкому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором від 09.01.2022 року у розмірі 66525 грн.. 3% річних у розмірі 6225,36 грн., та інфляційні витрати у розмірі 22518,48 грн., всього 95268,84 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором від 09 січня 2022 року у розмірі 95257 гривень 92 копійки, яка складається з: основної заборгованості - 66525 гривень, 3 % річних - 6214,44 гривень та інфляційних втрат - 22518,48 гривень.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992 гривні 40 копійок.

Із вказаним рішеням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суперечить обставинам справи.

В обґгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ним жодним чином не було визнано усвідомлення, розуміння, прав та обов`язків щодо пунктів спірного договору, єдине, що визнав це наявність підпису на спірному договорі, однак під час підписання не усвідомлював у достатній мірі наслідки такого підпису у зв`язку із життєвою ситуацією та юридичною необізнаностю.

ОСОБА_1 просив рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дотримався норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

ОСОБА_2 просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 95268,84гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, (2684х100=268400). а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є Фізичною особою-підприємцем з основним видом економічної діяльності: роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах, що підтверджується випискою та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 21, 22-23)

У 2019 році сторони уклали угоду за якою позивач зобов`язався підготувати документи, на підставі яких відповідач повинен був отримати грант від Данської ради у справах біженців у розмірі 150000 гривень для розширення бізнесу, а відповідач зобов`язався оплатити роботу позивача сумою у 75000 гривень (30000 грн. одразу після отримання гранту, а 45000 грн. пізніше). Позивач виконав свої зобов`язання за вказаною угодою, а відповідач отримав грант в розмірі 150000грн.

Відповідачем, в рахунок грошових зобов`язань перед позивачем за угодою, 23 вересня 2020 року було перераховано 1500 грн., 23 жовтня 2020 року - 1500 грн., 26 листопада 2020 року - 1000 грн., 28 грудня 2020 року - 1400 грн., 18 листопада 2021 року - 2455 грн., 25 січня 2022 року - 450 грн., 25 лютого 2022 року - 170 грн.

09 січня 2022 року між сторонами на виконання усної угоди (правочину) було укладено договір про розстрочення виплати грошового зобов`язання.

Відповідно пунктів 2 та 3 договору про розстрочення виплати грошового зобов`язання від 09 січня 2022 року, сума виплати на 1 січня 2022 року встановлена у розмірі 55000 грн., термін виплати встановлений у 20 місяців, за умови, що перший платіж буде в січні 2022 року, а останній у серпні 2023 року, платежі повинні здійснюватися щомісяця не пізніше 25-го числа, сума щомісячного платежу повинна бути не менше 2750 гривень (55000 грн./20 місяців = 2750 гривень). Платежі можуть здійснюватися готівкою, зняттям позивачем коштів з банківської картки відповідача (або третьої особи), на яку систематично надходять кошти.

Відповідно пункту 4 договору про розстрочення виплати грошового зобов`язання від 09 січня 2022 року, відсутність платежів протягом двох місяців поспіль буде вважатись відмовою відповідача від виконання цього договору, наслідком чого буде подання позивачем позову до суду. Формула для розрахунку суми стягнення: основна сума боргу (75 000 гривень - виплачена сума) + 3% річних та компенсація рівня інфляції, починаючи з 21 серпня 2019 року.

З лютого 2022 року відповідач не виконує свої зобов`язання за договором про розстрочення виплати грошового зобов`язання від 09 січня 2022 року.

Ці обставини підтверджуються договором про розстрочення виплати грошового зобов`язання від 09 січня 2022 року, копіями чеків, претензією та відповідд. на претензію (а.с. 24, 26) та визнані відповідачем.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, які були викладені у позові, визнані відповідачем.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Зі ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, ьщо обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що у 2019 році сторони уклали угоду за якою позивач зобов`язався підготувати документи, на підставі яких відповідач повинен був отримати грант від Данської ради у справах біженців у розмірі 150000 гривень для розширення бізнесу, а відповідач зобов`язався оплатити роботу позивача сумою у 75000 гривень (30000 грн. одразу після отримання гранту, а 45000 грн. пізніше). Позивач виконав свої зобов`язання за вказаною угодою, а відповідач отримав грант в розмірі 150000грн.

Відповідачем, в рахунок грошових зобов`язань перед позивачем за угодою, 23 вересня 2020 року було перераховано 1500 грн., 23 жовтня 2020 року - 1500 грн., 26 листопада 2020 року - 1000 грн., 28 грудня 2020 року - 1400 грн., 18 листопада 2021 року - 2455 грн., 25 січня 2022 року - 450 грн., 25 лютого 2022 року - 170 грн.

27 жовтня 2021 року ОСОБА_2 ОСОБА_1 було пред`явлено претензію №1, щодо оплати виконання договору (т.1 а.с.24 зворот).

Згідно відповіді на претензію № 1 від 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнав обставини вказані в претензіх та визав угоду за якою йому було оформлено документи на виділення гранту (т.1 а.с.25).

Сторонами у справі визнано та не заперечувалось, що відповідач сплатив позивачу тільки 8475 грн, відповідні доказа наявні в матеріалаї справи.

З матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2022 року між кредитором та боржником було укладено договір про розстрочення виплати грошового зобов`язання, згідно якого сума виплати на 1 січня 2022 року встановлена у 55 000 гривень, термін виплати встановлен у 20 місяів, за умови, що перший платіж буде в січні 2022 року, а останній у серпні 2023 року, платежі повинні здійснюватися щомісяця не пізніше 25-го числа. Сума щомісячного платежу повинна бути не менше 2750 грн ( 55 000грн : 20 = 2750грн).

Згіно п.4 вказаного договору, відсутність платежів протягом двох місяців поспіль буде вважатись відмовою боржника від виконання цього Договору (т.1 а.с.24).

З урахуванням того, що відповідач не виконував договір про розстрочення виплат коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення надав належну оцінку зібраним доказам по справі, врахував визнання відповідачем обставин справи, а саме те. Що нгим не виконається договір про розстрочення та дійшов до обґрунтованого висновку, про часткове задоволення позовних вимоги та стягненні з відповідача суми заборгованості за договором. Інфляційнийх витрат на 3% річних.

Таким чином, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не усвідомлював, не мав розуміння прав та обов`язків щодо пунктів спірного договору не можуть слугувати для скасування рішення, оскільки відповідачем даний договір не оскаржувався та частково його було виконано, щляхом внесення оплати на 8475 грн.

Також доводи ОСОБА_1 про погане його самопочуття, розлад здоров`я. сімейні обставиини та юридична необізнаність не може бути підставою для скасування рішення, яке було ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська