Справа № 302/181/23
Провадження № 2/302/91/23
Номер рядка звіту 68
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2023 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Царь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

26.01.2023 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому позивачка ОСОБА_1 просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований 26.05.2018 року Міжгірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №23; стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому законом розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що 26 травня 2018 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований у Міжгірському районному відділі ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, за актовим записом №23 та було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 від подружнього життя у них народилася донька ОСОБА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 вказує, що їх спільне життя з відповідачем не склалося, між ними почали виникати непорозуміння, сварки, конфлікти, що призвело до втрати почуттів один до одного та негативно впливає на подальше виховання їх малолітньої доньки. Фактично шлюбні відносини між ними припинилися. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає недоцільним, примирення між ними неможливе. За таких обставин позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 26 травня 2018 року.

Також у позові ОСОБА_1 зазначає, що вона займається доглядом за 4-річною донькою ОСОБА_4 , ніде не працює, жодних інших видів доходу немає. Відповідач ОСОБА_2 на даний час не працевлаштований, доходи отримував від заробітків за межами України, а тепер з виконання будівельних та ремонтних робіт по місцю проживання. Позивачка вважає, що заробіток відповідача дозволяє йому надавати кошти на утримання їх дитини у встановленому законом розмірі прожиткового мінімуму на дитину. Інших утриманців відповідач немає, групи інвалідності немає та за таких обставин позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.03.2023 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін

Ухвалою суду від 19.04.2023 в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадженя у справі № 302/181/23 відмовлено.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте до суду позивачкою подано письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю та просить позов задовольнити у повному обсязі за наведеними у ньому підставами та обґрунтуваннями (а.с.17).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кривка П.П. в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду представником подано письмову заяву, в якій він просить розглянути позов ОСОБА_1 за його відсутністю, позицію позивачки ОСОБА_1 , викладену у позовній заяві, підтримує у повному обсязі та просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у повному обсязі за підставами, викладеними у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився з поважних причин, про день та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада», з матеріалів справи вбачається, що станом на 04.03.2023 року відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 Збройних Сил України, проте заяви про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надано, у встановлений судом строквідзив на позовну заяву відповідачем ОСОБА_2 не подано.

Повно та всебічно дослідивши наявні у справі матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, позицію відповідача ОСОБА_2 , оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 26.05.2018 року уклали шлюб, який зареєстрований Міжгірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , оригінал якого є в матеріалах даної справи.

Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , де в графі «мати» зазначена ОСОБА_6 , позивачка по справі, а в графі «батько» - ОСОБА_2 , відповідач по справі, та копія вказаного свідоцтва про народження є в матеріалах даної справи (а.с.9), та вказані обставини щодо батьківства дитини відповідачем ОСОБА_2 не оспорені.

Малолітня ОСОБА_3 зареєстрована та мешкає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Міжгірської селищної ради за вих.№317 від 25.01.2023 року (а.с.10) та дані обставини відповідачем не оспорюються.

Шлюбні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного.

Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.104 ч.2, ст.105 ч.3, ст.110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до вимог ст.82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено.

Крім того, оскільки позивачка ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Вивчивши обґрунтування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою ОСОБА_1 позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі.

Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 цієї статті).

Відповідно до положень ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При цьому суд враховує те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей і відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своїх дітей.

Як вбачається з довідки Міжгірської селищної ради Закарпатської області за вих.№317 від 25.01.2023 року, малолітня ОСОБА_3 зареєстрована та мешкає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_2 від 04.03.2023 року, за вих.№622 вбачається, що солдат ОСОБА_2 , відповідач по справі, перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 Збройних Сил України, з 27 січня 2023 року по теперішній час (а.с.35).

Доказів про розмір доходу або витрат відповідача матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Таким чином, матеріальне утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат, доходів тощо.

За змістом положень ст.ст.1,2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст.1,6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

Згідно положень ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 2272 гривні.

У заявлених позовних вимогах ОСОБА_1 просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому законом розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Проте, суд вважає, що у заявлених ОСОБА_1 позовних вимогах розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, відповідно до положень частини третьої статті 181 СК України фактично не визначений, а стягнення аліментів саме у розмірі відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам чинного сімейного законодавства України.

А тому, при визначенні способу та розміру стягнення аліментів суд не погоджується з обраним позивачкою ОСОБА_1 способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у єдиній твердій грошовій сумі.

Враховуючи приписи ст.ст. 180-182, 184 СК України суд, у випадку стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, повинен визначати розмір аліментів на кожну дитину окремо.

Поряд із цим, слід розрізняти визначення розміру аліментів власне у певній твердій грошовій сумі і пряме пов`язування такого розміру зі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є гарантованими і аліменти, що присуджені в твердій грошовій сумі, можуть перевищувати цей рівень, проте, в усякому разі стягувані аліменти не можуть бути меншими такого гарантованого рівня, то аліменти в розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є рекомендованими і їх присудження є можливим за наявності відповідних підстав, а саме, за умови встановлення достатнього для цього розміру заробітку (доходу) платника.

Оскільки є конкретні, особливі умови для визначення аліментів у розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для присудження аліментів у твердій грошовій сумі, хоча б така і була близькою до цього рівня чи в певний період перевищувала його, у прямій жорсткій залежності від такого рівня в даній справі передбачених Законом підстав немає.

Попри встановлення спроможності відповідача сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі, дані про рівень його доходу, що дозволяв би в розумінні ст.182 ч.2 СК України ставити питання про стягнення аліментів саме у розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відсутні, докази щодо цього не надані, тож в цій частині позов не можна визнати обґрунтованим.

Тому, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту аліменти у твердій грошовій сумі 2272,00 гривні на малолітню дитину ОСОБА_3 , 2019 року народження забезпечить грошове утримання в розмірі, який дорівнюється 100 % рівня відповідного прожиткового мінімуму, визначеного на дитину віком 6 років, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», та не перевищуватиме цього рівня, узгоджуватимуться з вимогами Закону, відповідатимуть інтересам дитини, і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини.

Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дитину, відповідно до положень ст.ст.189, 190 СК України.

Згідно вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За наведених обставин слід визнати, що у позивача ОСОБА_1 , яка несе основний тягар утримання і виховання малолітньої дитини, виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки. Власне недостатність у матері коштів на утримання малолітньої дитини сумнівів не викликає, відповідні доводи позивачки не спростовані. А отже, суд визнає доведеною і не спростованою спроможність відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 2272,00 грн. щомісячно на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини справи, а також те, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дитині сприятливі умови для проживання та розвитку, враховуючи, що на теперішній час малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, а також приймаючи до уваги, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати доньку та забезпечувати їй належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому суд вважає за необхідне заявлений ОСОБА_1 позов задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2272,00 грн., щомісячно, що безпосередньо становить на час ухвалення судом рішення 100 % рівня відповідного прожиткового мінімуму, визначеного на дитину віком до 6 років, почавши стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 26 січня 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Крім того, відповідно до положень 133,137,141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати таким чином, а саме: з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру (про стягнення аліментів), розмір якого з 01.01.2023 року становить 1073,60 грн., оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а також, відповідно до приписів ст.ст.141,142 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сплачений нею судовий збір при пред`явлені до суду позову немайнового характеру (про розірвання шлюбу), який документально підтверджений квитанцією №72 від 25.01.2023 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.1).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.7,10,11,133,137,141,265-268,279 ЦПК України, ст.ст.105, 110, 112, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 26 травня 2018 року Міжгірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №23.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (громадянин України, уродженець с.В.Бистрий Міжгірського району Закарпатської області, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_7 ) - аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 2272,00 (дві тисячі двісті сімдесят дві) гривні щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 26 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в цій частині підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_7 ) судовий збір в сумі - 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 ) в дохід держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО