Справа №638/3415/21
Провадження № 2/638/618/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві про компенсацію моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві, в якому просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 540000 грн. завданою позивачу тривалою бездіяльністю слідчого відповідача ОСОБА_3 .

В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що 21 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи прокуратури з заявою про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Бікановою Л.Г. під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні 0001974. Однак уповноважена особа прокуратури, не внесла відомості до ЄРДР, що були викладені в заяві про кримінальні правопорушення, чим порушила конституційне право позивача на доступ до правосуддя. В результаті зазначеної неправомірної бездіяльності посадової особи прокуратури позивач вимушений був звертатися до суду за захистом своїх прав. 14 травня 2020 року слідчий суддя постановив ухвалу, якою зобов`язав уповноважену особу прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 21 березня 2020 року. 11 червня 2020 року посадова особа прокуратури внесла відомості до ЄРДР 0001053 за ознаками злочину, передбаченого ч 1 ст. 365 КК України. 15 червня 2020 року матеріали кримінального провадження 0001053 направлені до СУ ТУ ДБР в м. Полтаві для проведення досудового розслідування та поручено слідчому ТУДБР в м. Полтави Маслову Д.Б. 04 серпня 2020 року позивач, звернувся до слідчого Маслова Д.Б. з клопотанням, у якому просив залучити позивача в якості потерпілого у кримінальному провадженні 0001053. Однак слідчий Маслов Д.Б. не проінформував позивача про результати розгляду клопотання від 04 серпня 2020 року. 29 вересня 2020 року слідчий суддя Октябрського райсуду м. Полтави, розглянувши скаргу позивача на бездіяльність слідчого Маслова Д.Б. у кримінальному провадженні щодо не розгляду клопотання від 04 серпня 2020 року та постановив ухвалу, якою зобов`язав слідчого Маслова Д.Б. розглянути заяву ОСОБА_1 про залучення в якості потерпілого від 04 серпня 2020 року. Однак слідчий Маслов Д.Б. до теперішнього часу навмисно не виконав ухвалу суду від 29 вересня 2020 року та не розглядає клопотання від 04 серпня 2020 року. В подальшому позивач неодноразово звертався до слідчого Маслова Д.Б. з клопотаннями в порядку ст. 220, 224 КПК України, однак останнім ігнорувались клопотання позивача. ОСОБА_1 зазначає, що своїми тривалими неправомірними незаконними діями та бездіяльністю, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, слідчий Маслов Д.Б. заподіяв йому, як потерпілому, моральну шкоду, яку позивач оцінює у 540000 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

22 вересня 2021 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому він зазначає, що в провадженні ТУ ДБР у м. Полтаві, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001053 від 12 червня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 365 КК України за заявою ОСОБА_1 . Слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві, в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0001053 від 12 червня 2020 року проведено в повній мірі низку необхідних процесуальних дій, з метою встановлення істини та події кримінального і правопорушення. Представник відповідача зазначає, що в обґрунтування нібито бездіяльності слідчого, ОСОБА_1 вказує на не розгляд його клопотань від 04.08.2020, 19.10.2020, 04.11.2020, 24.11.2020, 08.01.2021, 20.01.2021 та не виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави. Однак, клопотання ОСОБА_1 від 04.08.2020 та від 19.10.2020 розглянуто, а ухвалу слідчого судді виконано. Інші ж клопотання ОСОБА_1 саме в цьому кримінальному провадженні, які він зазначає, зокрема, від 04.11.2020, 24.11.2020, 08.01.2021 та 20.01.2021, до ТУ ДБР у м. Полтаві не надходили. Також зазначає, що доводи ОСОБА_1 в позовній заяві по суті зводяться лише до незгоди останнього з прийняттям процесуальних рішень слідчим в кримінальному провадженні Однак, надання оцінки рішенням слідчого, в тому числі щодо прийняття процесуальних рішень в рамках КПК України, перебуває в площині кримінального процесуального законодавства та здійснюється слідчими суддями на стадії досудового розслідування кримінального провадження. Крім того, зазначає, що сам факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Оскільки у спірних правовідносинах посадові особи ТУ ДБР в м. Полтаві, з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то положення статті 1174 ЦК України не підлягають застосуванню. На підставі викладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова 19 січня 2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи судом встановлено, що провадженні ТУ ДБР у м. Полтаві, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001053 від 12 червня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 365 КК України за заявою ОСОБА_1

04 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до слідчих відділу СУ ТУ ДБР в м. Полтаві з клопотанням про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0001053.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві - задоволено частково. Зобов`язано слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04 серпня 2020 року подане в рамках кримінального провадження № 0001053.

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до слідчого ТУ ДБР в м. Полтаві Маслова Д.Б. з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України в рамках кримінального провадження № 0001053, в якому просив виконати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2020 року та розглянути його клопотання від 04 серпня 2020 року.

24 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до слідчого ТУ ДБР в м. Полтаві Маслова Д.Б. з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України в рамках кримінального провадження № 0001053, в якому просив провести його одночасний допит з посадовою особою ОСОБА_4 .

04 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до слідчого ТУ ДБР в м. Полтаві Маслова Д.Б. з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України в рамках кримінального провадження № 0001053, в якому просив допитати фігуранта по справі за фактом, які були викладені в заяві про кримінальне правопорушення.

16 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до директора ТУ ДБР в м. Полтаві Маньковському Д.В. зі скаргою на бездіяльність слідчого першого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Полтаві Маслова Д.Б.

08 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до слідчого ТУ ДБР в м. Полтаві Маслова Д.Б. з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України в рамках кримінального провадження № 0001053 про призначення йому судово-психіатричної експертизи по кримінальному провадженню № 0001053 та повідомити його про результати розгляду вказаного клопотання.

20 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до слідчого ТУ ДБР в м. Полтаві Маслова Д.Б. з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України в рамках кримінального провадження № 0001053 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0001974 та повідомити його про результати розгляду вказаного клопотання.

Позивач у позовній заяві зазначає, що на вказані клопотання, які були ним направленні до ТУ ДБР в м. Полтаві слідчим не розглянуті, чим заподіяно йому, як потерпілому моральну шкоду.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, та є вина зазначеної особи.

Обов`язковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку між такими діями і шкодою.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом є бездіяльність посадової особи ТУ ДБР в м. Полтава, дані дії стосуються того, що подані ОСОБА_1 клопотання від 04.08.2020, 19.10.2020, 04.11.2020, 24.11.2020, 08.01.2021, 20.01.2021 фактично не розглянуті вказаними посадовими особами та не виконана ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2020 року.

Однак, як зазначає представник відповідача у відзиві на позовну заяву, клопотання ОСОБА_1 від 04.08.2020 та від 19.10.2020 щодо визнання його потерпілим розглянуто та виконано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2020 року. Вказані доводи представника відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні не спростовані.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч.2,5 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Будь-яких даних про те, що слідчим виненсено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 матеріали справи не містять, тому клопотання про визнання потерпілим є задоволеним.

Також, суд зазначає, що долучені до матеріалів справи клопотання від 04.08.2020, 04.11.2020, 24.11.2020, 08.01.2021, 20.01.2021 з чеками ПАТ Укрпошта про їх направлення до ТУ ДБР в м. Полтаві не є безумовним доказом того, що саме ці клопотання було направлені на адресу відповідача, оскільки у вказаних чеках ПАТ Укрпошта така інформація відсутня. Також підтверджень отримання ТУ ДБР в м. Полтаві клопотань ОСОБА_1 від 04.08.2020, 04.11.202, 24.11.2020, 08.01.2021, 20.01.2021 останнім не надано.

Крім того, як вбачається з наданого представником відповідача копією журналу реєстрації звернень громадян (пропозиції, заяви, скарги) № 15-07-39 та №15-10-53, клопотання Ісмайлова від 04.11.2020, 24.11.2020, 08.01.2021, 20.01.2021 до ТУ ДБР в м. Полтава не надходили.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що подані ним клопотання не розглянуті ТУ ДБР в м. Полтаві не підтверджено належними та допустимими доказами.

Між тим, суд зазначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах.

При цьому, існує законодавчо визначений механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

На підставі викладеного, ст ст. 23, 1174, 1176 ЦК України, керуючись ст. ст. 76-82, 133, 141, 258, 259, 263-65, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві про компенсацію моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Територіальне управління Державного бюро розслідувань (, адреса реєстрації: м. Полтава, вул. Соборності 37).

Повний текст судового рішення складено 19 квітня 2023 року.

Суддя Л.М. Рибальченко