Справа № 127/288/23
Провадження № 22-ц/801/1167/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 рокуСправа № 127/288/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),.

суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

за участю секретаря судового засідання: Литвина С.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/288/23 за апеляційною скаргою адвоката Крейдіна Володимира Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Короля О. П., у залі суду, повний текст якого складено 14 квітня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про покладення обов`язку вчинити дії.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка є побутовим споживачем послуг, які надає відповідач, щомісячно сплачує рахунки. У 2016 році АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» без попередньої згоди мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 було встановлено загальнобудинковий лічильник газу та розпочато проведення нарахування вартості газу відповідно до Постанови КМУ № 203 від 23 березня 2016 року.

Такі дії відповідача, на думку ОСОБА_1 , ставлять її як побутового споживача газу у нерівні умови з іншими побутовими споживачами, оскільки встановити фактично спожитий нею газ за допомогою загальнобудинкового вузла його обліку неможливо, тому позивачка неодноразово зверталася до АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» із заявами про встановлення у її квартирі індивідуального газового лічильника безкоштовно за рахунок відповідача, як це передбачено ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», на що кожного разу отримувала відмову з посиланням на те, що у будинку встановлено загальнобудинковий лічильник природного газу.

Вважаючи, що відмова відповідача встановити індивідуальний газовий лічильник суперечить вимогам законодавства та порушує її права, ОСОБА_1 звернувшись в суд з даним позовом, просила зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» в розумний строк за свій рахунок здійснити встановлення в квартирі за адресою АДРЕСА_2 індивідуальний газовий лічильник для побутового споживача природного газу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Таке рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_1 не довела порушення її прав, оскільки не надала суду рахунків на оплату за спожитий природний газ за період, що передував встановленню загальнобудинкового лічильника, що не дало можливості суду провести порівняння розміру нарахувань.

Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Вінницягаз» (правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз») на 2016 рік та джерела його фінансування було передбачено встановлення будинкових вузлів обліку газу за рахунок витрат на встановлення будинкових лічильників газу населенню, зокрема у будинку ОСОБА_1 , а тому відповідач, встановлюючи загальнобудинковий лічильник, діяв відповідно до нормативних документів та виконав обов`язок щодо забезпечення обліку природного газу.

Позицію законності дій відповідача висловлює Регулятор НКРЕКП у листі від 26 березня 2020 року за результатами розгляду звернення, зазначаючи, що встановлення загальнобудинкового лічильника відповідачем не порушує вимог чинних на момент його встановлення нормативних документів у сфері розподілу природного газу, а об`єм спожитого газу мешканцями квартири АДРЕСА_3 визначається відповідачем достовірно та у повній відповідності до положень чинного законодавства.

ОСОБА_1 як побутовий споживач відповідно до положень ст. 3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» має право встановити індивідуальний лічильник за власний рахунок та отримати в подальшому компенсацію його вартості у спосіб, встановлений Кабінетом Міністрів України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 01 травня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 25 травня 2023 року о 10:00 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_3 та є споживачем послуг з газопостачання.

Встановлення загальнобудинкового вузлу обліку природнього газу ставить ОСОБА_1 як побутового споживача у нерівні умови і не може визначити фактичне споживання природнього газу в її квартирі окремо.

Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення індивідуального газового лічильника та лише він повинен вживати заходів щодо залучення джерел фінансування, а покладення такого обов`язку на позивачку як споживача є неправомірним.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу від АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» у встановлений суд строк не надійшов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг із газопостачання, які надає АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» на території Вінницької області відповідно до постанови НКРЕКП «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Вінницягаз» від 19 червня 2017 року № 811.

ОСОБА_1 приєдналася до Типового договору розподілу природного газу, щомісячно споживаючи природній газ та сплачуючи рахунки за його споживання.

30 березня 2017 року у багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_1 було встановлено загальнобудинковий лічильник газу та розпочато проведення нарахування вартості газу відповідно до Постанови КМУ № 203 від 23 березня 2016 року (а. с. 16).

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» із вимогою встановити у її квартирі індивідуальний газовий лічильник за його рахунок на підставі ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (а. с. 12, 17).

Вказані звернення позивача АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» залишено без задоволення, посилаючись на встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу (а. с. 11, 13, 15, 18, 19).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невідповідності дій відповідача положенням ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яка виражається у відмові встановлення індивідуального лічильника газу, за рахунок відповідача, у квартирі позивачки.

Згідно з вимогами ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом пункту 1, 2 частини 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин, наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи, зокрема, перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з п.1 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у ч.1 ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

При цьому, правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до гл. 1 розд. 1 Кодексу ГРС, Оператор ГРМ суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Отже, АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями ст.6 вказаного Закону та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.04.2012 № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абз.4 пп. «а» п.2 ч.1 ст.6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21.12.2017 «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01.01.2021).

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Судом встановлено, що позивачка приєдналася до вказаного Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом ІІІ «Умови передачі природного газу Споживачу», розділом V «Порядок обліку природного газу, що передається Споживачу», розділом VІ «Порядок розрахунків» та розділом VІІ «Права і обов`язки Сторін».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору, відповідач взяв на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 421 від 24 березня 2016 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ «Вінницягаз», яка була чинна на момент встановлення загальнобудинкового лічильника до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком №1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 7,65 грн.

Оскільки позивачка сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, тому, на думку суду, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені ОСОБА_1 , та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», забезпечити встановлення лічильника газу для позивачки, яка проживає у квартирі, у якій газ використовується тільки для приготування їжі.

Зважаючи на те, що позивачка виконувала обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, частково такі роботи відповідачем було здійснено, суд вважає, що вимоги ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Отже, за змістом статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачці суперечить вимогам законодавства, порушує її права. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачки на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що після встановлення загальнобудинкового лічильника газу обсяг спожитого газу, безпосередньо у її квартирі нібито збільшився, проте апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки як уже зазначалося, спір між сторонами виник не у зв`язку із нарахуванням оплати за послуги газопостачання, а з приводу невідповідності дій відповідача положенням статті 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", яка виражається у відмові встановлення індивідуального лічильника газу за рахунок відповідача, у квартирі позивачки.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив правовідносини, що склались між сторонами, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а тому суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд виснує, що задоволення вимоги ОСОБА_1 буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для споживачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачці індивідуального лічильника забезпечить оплату нею саме того об`єму газу, який нею спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд вважає за необхідне керуватися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Разом з тим, як установив суд, відповідач не вживав жодних заходів для фінансування таких робіт за рахунок будь-якого бюджету.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, висловлених у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 та від 08 липня 2020 року у справі № 210/5132/19.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції указані обставини і норми права не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що відповідачем в суді першої інстанції подавалася заява про застосування строків позовної давності. Так, на думку відповідача, ОСОБА_1 було відмовлено у встановленні індивідуального газового лічильника листом-відповіддю від 25 червня 2019 року, відтак із цього дня почалося обчислення строку позовної давності, який позивачка пропустила, подавши позов лише у 2023 році.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі покликання відповідача, оскільки послугами із газопостачання позивачка користується постійно, а тому правовідносини між сторонами є триваючими, у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування строків позовної давності до вимог ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні позову немайнового характеру у 2023 році, сплаті підлягав судовий збір відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 684 грн.

Отже сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1 073,6 грн (2 684 грн х 0,4).

За подання апеляційної скарги на рішення суду сплаті з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» сплаті підлягав судовий збір у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, - 1 610,4 грн (1 073,6 х 150%).

Разом судові витрати зі сплати судового збору становлять 2 684 грн.

Оскільки ОСОБА_1 як позивач у справі про захист прав споживачів звільнена від сплати судового збору (ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів»), а її позов та апеляційна скарга підлягають задоволенню, з відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» слід стягнути судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 2 684 грн на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Крейдіна Володимира Олександровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про покладення обов`язку вчинити дії задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» за свій рахунок здійснити встановлення в квартирі АДРЕСА_3 індивідуального газового лічильника для побутового споживача природного газу.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» судовий збір на користь держави у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький