СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2191/23

пр. № 2/759/1922/23

07 червня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Донець Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

У лютому 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання трикімнатної квартири АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вказаної трикімнатної квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач та ОСОБА_2 з 09.01.1999р. по 25.07.2022р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який 09.01.1999 був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва та розірваний рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.07.2022р. У шлюбі сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Під час подружнього життя, 22.11.1999 сторонами було придбано трикімнатну квартиру за АДРЕСА_3 . При цьому покупцем квартири в договорі купівлі-продажу за спільною домовленістю сторін було зазначено відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач неодноразово вказував позивачу на необхідність пошуку нею іншої квратири для проживання, оскільки він не вважає, що позивач є власнкиом цією квартири на рівні з ним. Неодноразово намагався примусити позивача виселитися з вказаної квартири шляхом застосування фізичного та психологічного насильства, за що відносно відповідача було складено термінові заборонні приписи стосовно кривдника серії АА № 119196 від 21.09.2022р. На час придбання сторонами вказаної вище квартири, майнові права подружжя були врегульовані Кодексом про шлюб та сім`ю України. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Загальні та спеціальні норми чинного законодавства та судова практика щодо їх застосування дають підстави стверджувати, що придбана сторонами цього спору під час шлюбу квартира, не зважаючи на те, що її покупцем виступав лише відповідач, є спільною сумісною власністю сторін як подружжя та кожен з них в рівній мірі має право володіти, користуватися та розпоряджатися нею. Просить позов задовольнити.

ІІ. Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2023 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2023 р. здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

16.03.2023р. ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів у вказаній цивільній справі.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, якою просить розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, керуючись вимогами ст.ст.130, 280 ЦПК України вважає за можливим заслухати справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

09.01.1999 року між сторонами Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва було зареєстровано шлюб, про що свідчить актовий запис № 22/а.с.15/.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.18/

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.07.2022р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано/а.с.16-17/.

Судом встановлено, що в період шлюбу 22.11.1999р. сторонами було придбано майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 66,10 кв.м,, яка складається з трьох кімнат жилою площею 40,10 кв.м/а.с.19-21/.

Відповідно до довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості від 24.01.2023р. оціночна вартість вказаної квартири становить 2023874,17 грн./а.с.22-24/.

Як вбачається із матеріалів справи стосовно ОСОБА_2 було неодноразово винесені термінові заборонні приписи /а.с.25,26/.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу.

Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Судом встановлено, що спірна квартира була придбана подружжям під час перебування у шлюбі, протилежного суду не надано, а тому вважає, що вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, їх частки є рівними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

V.Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8 052,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 81, 263, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати трикімнатну квартиру за АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

В порядку спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частину трикімнатної квартири за АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 8 052,00 грн. (вісім тисяч п`ятдесят дві грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Н.О. Петренко