Справа № 727/2287/23
Провадження № 2/727/657/23
«25» травня 2022 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючого судді Одовічен Я.В.
за участю секретаря: Гермак К.О.
представника позивача: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири як частку в майні подружжя ,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири як частку в майні подружжя.
Посилався на те, що 17.10.1992 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Під час перебування у шлюбі ними за спільні кошти було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 38,1 кв.м., в тому числі житловою площею 19,3 кв.м.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.03.1999 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лакустою С.І. зазначену квартиру було оформлено на ім`я відповідача.
На даний час у спірній квартирі ОСОБА_3 проживає самостійно. Оформити договір про поділ майна подружжя відповідач відмовляється.
Просив визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,1 кв.м., в тому числі житловою площею 19,3 кв.м. спільним майном подружжя і визнати за ним право власності на частку зазначеної квартири.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 березня 2023 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження.
Відзиву на позов відповідачем подано не було.
25.04.2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до судового розгляду.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що квартиру АДРЕСА_1 було придбано у шлюбі за спільні кошти подружжя. У добровільному порядку вирішити спір ОСОБА_3 відмовляється. Просив позов задовольнити.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені у ньому фактичні обставини. Зазначила, що спірну квартиру було оформлено на ім`я ОСОБА_3 , на даний час сторони розлучилися і між ними існує спір про майно подружжя. Просила позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у матеріалах справи є належні докази, про причини відсутності не повідомив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, судом встановлено, що сторони з 17.10.1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19.04.2023 року розірвано.
Таким чином, шлюбні відносини між сторонами припинено, проте у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна подружжя.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.03.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Лакустою С.І., та зареєстрованого в реєстрі за №213, ОСОБА_3 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с.7,8).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Згідно частини 1 статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
У відповідності до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України.
Отже, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована. Разом із тим, спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і є її процесуальним обов`язком.
За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 ЦПК України).
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержанні з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено ЦПК України.
Будь-яких доказів, які б підтверджували доходи ОСОБА_3 , що пов`язані з придбанням спірної квартири, суду надано не було.
Таким чином, підстави вважати, що спірна квартира була придбана за кошти, які належали відповідачу та є її особистою власністю відсутні.
Отже, судом встановлено, що сторонами було придбано за час перебування у шлюбі квартиру АДРЕСА_1 , а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За змістом ст.70 СК України, ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. (ч.1 ст.71 СК України).
Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.
У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири як частку в майні подружжя задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набуте під час шлюбу майно, а саме:
- квартиру АДРЕСА_1 , що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 38,1 кв.м., в тому числі житловою площею 19,3 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрованим за адресою АДРЕСА_3 , право приватної власності на: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 38,1 кв.м., в тому числі житловою площею 19,3 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 3402 грн. 66 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду буде складено «26» травня 2023 року.

Суддя Одовічен Я.В.