Дата документу 12.04.2023 Справа № 320/422/17-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/422/17-ц Пр. № 22-ц/807/83/23 Головуючий у 1-й інстанції Міщенко Т.М. Повний текст рішення складено 22.07.2021 року. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Дашковської А.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського районного суду Запорізької області від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-3), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за розпискою в розмірі основної суми 493957,80 грн., суми 3% річних 20624,43 грн., а разом 514582,23 грн., а також судовий збір у сумі 5145,83 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 08.01.2015 на звернення ОСОБА_1 він надав йому у займи суму коштів у розмірі 4500,00 доларів США, які він зобов`язувався повернути в повному обсязі єдиною сумою в строк до 06.03.2015. Крім того, 02.02.2015 ОСОБА_1 звернувся до нього, щоб взяти у борг ще гроші, а саме: спочатку 5000,00 доларів США та ще 4000,00 доларів США, які були ним надані, а відповідачем отримані за умови повернення цих коштів єдиною сумою у строк до 01.09.2015. Крім того, 06.03.2015 відповідач знов взяв у нього в займи суму коштів у розмірі 4500,00 доларів США із зобов`язанням повернути ці кошти єдиною сумою в строк до 01.09.2015. Кожного разу при отриманні від нього грошей ОСОБА_1 власноруч писав розписки на одному листі аркуша, які підписував, чим взяв на себе зобов`язання по виконанню умов, викладених в них. При настанні певної дати повернення грошових коштів, визначеної в розписці, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути займані кошти, однак отримував у відповідь лише обіцянки про повернення цих коштів пізніше. До теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Міщенко Т.М. (т.с. 1 а.с. 7).

Ухвалою суду першої інстанції від 07 лютого 2017 року провадження у цій справі відкрито (т.с. 1 а.с. 16).

Ухвалою суду першої інстанції від 08 червня 2017 року (т.с. 1 а.с. 61) провадження у цій справі зупинено на час проведення судової експертизи давності розписки від імені ОСОБА_1 .

Ухвалою суду першої інстанції від 13 вересня 2017 року (т.с. 1 а.с. 75) провадження у цій справі відновлено через надходження висновку від 09.08.2017 року експерта Харьківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 69-74), за змістом якого встановити «Яка черговість внесення дат та тексту в розписку від імені ОСОБА_1 ; - Чи є ознаки пізнішого внесення дат та тексту в розписку від імені ОСОБА_1 ; - Чи могла розписка від імені ОСОБА_1 бути створена пізніше 08.01.2015 року», не представляється можливим з причин, що наведені у дослідницькій частині висновку.

Ухвалою суду першої інстанції від 06 грудня 2017 року (т.с. 1 а.с. 118) провадження у цій справі зупинено на час проведення повторної судової експертизи давності розписки від імені ОСОБА_1 .

Ухвалою суду першої інстанції від 28 лютого 2018 року (т.с. 1 а.с. 134) в порядку задоволення клопотання представника відповідача (т.с. 1 а.с. 132-133).

Ухвалою суду першої інстанції від 24 травня 2018 року (т.с. 1 а.с. 160) провадження у цій справі зупинено на час проведення повторної судової експертизи давності розписки, проведення якої доручено експертам Київського НДІСЕ, в порядку задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Моїсеєнка І.В.

Ухвалою суду першої інстанції від 10 січня 2019 року (т.с. 1 а.с. 209) провадження у цій справі поновлено у зв`язку із отриманням висновку від 19 грудня 2018 року експертів Київського НДІСЕ (т.с. 1 а.с. 188-208), за змістом якого: «1. Записи у досліджуваному документі чотирьох розписках із записами від імені ОСОБА_1 , датованими 02.02.2015 року, 08.01.2015 року, 02.02.2015 та 06.03.2015, виконані кульковими ручками, спорядженими пастами різних відтінків синього-фіолетового кольору. 2. У досліджуваному документі чотирьох розписках із записами від імені ОСОБА_1 , датованими 02.02.2015 року, 08.01.2015 року, 02.02.2015 та 06.03.2015, виконані кульковими ручками, спорядженими пастами різних відтінків синього-фіолетового кольору. 2. У досліджуваному документі - чотирьох розписках із записами від імені ОСОБА_1 , датованими 02.02.2015, 08.01.2015 року, 02.02.2015 та 06.03.2015, відсутні ознаки штучного зістарювання документів. 3-5. Записи у досліджуваному документі - чотирьох розписках із записами від імені ОСОБА_1 , датованими 02.02.2015, 08.01.2015 року, 02.02.2015 та 06.03.2015, виконані, ймовірно, пізніше березня 2015 року. Більш точно встановити період виконання досліджуваних записів у документі, а отже і черговість внесення тексту та дат у документі не представляється можливим із причини малої кількості наданих зразків порівняння зі штрихами паст такої ж рецептури, як і досліджуваних записах. Отже, записи у досліджуваному документі - чотирьох розписках із записами від імені ОСОБА_1 , датованими 02.02.2015, 08.01.2015 року, 02.02.2015 та 06.03.2015, крім запису дати «06.03.2015» виконані не у вказані в документі дати, а пізніше. Записи у досліджуваному документі - чотирьох розписках із записами від імені ОСОБА_1 , датованими 02.02.2015, 08.01.2015 року, 02.02.2015 та 06.03.2015, крім запису дати «06.03.2015» виконані пізніше березня 2015 року та пізніше дати «08.01.2015», що зазначена в питаннях ухвали. Встановити період виконання запису дати «06.03.2015» у досліджуваному документі - чотирьох розписках із записами від імені ОСОБА_1 , датованими 02.02.2015, 08.01.2015 року, 02.02.2015 та 06.03.2015, не представляється можливим у зв`язку з перетином штрихів барвних речовин вказаного запису з записами у документі з іншої сторони аркуша та недостатньою кількістю. Барвної речовини у штрихах реквізиту без перетину…. Примітка. Разом з висновком експертів повертаються: в опечатаному конверті документи: - досліджуваний документ на аркуші паперу чотири розписки із записами від імені ОСОБА_1 , датованими 02.02.2015, 08.01.2015, 02.02.2015 та 06.03.201, на 1 арк., - порівняльні зразки документів, починаючи з січня 2015 в трьох папках…».

Рішенням Мелітопольського районного суду Запорізької області від 22 липня 2021 року (т.с. 2 а.с. 246-248) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість у розмірі 514582,23 грн., яка складається з суми позики в розмірі 493957,80 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 20624,43 грн., а також судовий збір у розмірі 5145,83 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 вперше подав апеляційну скаргу (т.с. 3 а.с. 1-2), яку було визнано неподаною та повернуто скаржникові через неусунення недоліків останньої (несплату судового збору) ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 грудня 2021 року (головуючий суддя Поляков О.З., судді Крилова О.В. та Бєлка В.Ю. т.с. 3 а.с. 12-13).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй повторній апеляційній скарзі (т.с. 3 а.с. 18-21) просив визнати поважними причини пропуску терміну на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення суду першої інстанції у цій справі, поновити останній, рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та відмовити у позові ОСОБА_2 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 3 а.с. 22).

Ухвалою апеляційного суду клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження задоволено, строк поновлено, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 24 січня 2022 року (т.с. 3 а.с. 24), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 3 а.с. 25) з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 16 суддів, з яких 12 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Позивач подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (т.с. 3 а.с. 32-48).

У період з 18 лютого 2022 року по 10 травня 2022 року суддя-доповідач перебувала у відпустці (довідка т.с. 3 а.с. 49).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 01 червня 2022 року не відбувся (т.с. 3 а.с. 53-54) та був відкладений без визначення конкретної дати судового засідання через перебування учасників цієї справи на тимчасово окупованій території Запорізької області внаслідок воєнної агресії РФ проти України та відсутність будь-якого зв`язку (поштового чи мобільного) з останніми (т.с. 3 а.с. 50-51), з урахуванням вказівок Верховного Суду щодо особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан (т.с. 3 а.с. 55).

В автоматизованому порядку суддею Дашковською А.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 3 а.с. 56-57).

Ухвалою апеляційного суду від 01 листопада 2022 року (т.с. 3 а.с. 58) витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання державного кордону, починаючи з 24 лютого 2022 року, громадянами України: 1. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Мелітопольським МВ УДМС України в Запорізькій області 21.01.2016 року; 2. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Мелітопольським РВ УДМС України в Запорізькій області 18.06.1997 року.

На виконання вказаної ухвали апеляційним судом отримано відповідь (т.с. 3 а.с. 60, 62), за змістом якої: такі відомості відсутні.

У січні 2023 року апеляційним судом здійснено відповідний запит (т.с. 3 а.с. 64) до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України з приводу отримання інформації щодо внутрішньо переміщених осіб в Україні.

16 січня 2023 року до апеляційного суду електронною поштою від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Фоміної І.П. надійшла заява (т.с. 3 а.с. 65-68) про призначення цієї справи до розгляду. Оскільки позивач, його представник та відповідач дійсно знаходяться на окупованій території Мелітопольського району за місцем реєстрації, прибути в судове засідання ані позивач, ані його представник не мають можливості через бойові дії. Також на території Мелітопольського району не працюють оператори мобільного зв`язку і пошти України, а тому просили апеляційний суд: - розглядати справу без участі позивача та його представника, - звернути увагу та з`ясувати, чи перебуває суддя Дашковська А.В. у родинних зв`язках із апелянтом.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач апелянт ОСОБА_1 є лише однофамільцем судді Дашковської А.В. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Самовідводи у цій справі відсутні. Відводів у цій справі не заявлено.

Ухвалою апеляційного суду від 16 січня 2023 року (т.с. 3 а.с. 85) дану справу призначено до апеляційного розгляду, відповідача ОСОБА_1 повідомлено про дату, час та місце розгляду цієї справи через веб-сайт Судової влади України (т.с. 3 а.с. 90-91), враховуючи наявність у цій справі вищезазначеної інформації про фактичне місцезнаходження останнього.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 22 лютого 2023 року, не відбувся та був відкладений в порядку задоволення клопотання про його відкладення нового представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Іванова А.В., який територіально знаходиться у м. Києві, та якому був потрібний час для ознайомлення із матеріалами справи і підготовки, враховуючи дату укладення договору із клієнтом лише 13.02.2023 року (т.с. 3 а.с. 96-100).

Ухвалами апеляційного суду (т.с. 3 а.с. 112, 117) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції (т.с. 3 а.с. 112, 117) в порядку задоволення клопотань: - представника апелянта Іванова А.В. (т.с. 3 а.с. 108-111), - представника позивача Фоміна П.В.(т.с. 3 а.с. 114-116).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі через веб-сайт Судової влади України (т.с. 3 а.с. 90-91) та через своїх представників сторони, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи, окрім представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Іванова А.В. в режимі відеоконференції (т.с. 3 а.с. 109-110), не з`явились, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

Перед даним судовим засіданням представник позивача ОСОБА_2 адвокат Фомін П.В. за телефоном повідомив секретаря судового засідання про те, що він подасть апеляційному суду письмове клопотання через «Електронний суд» про розгляд цієї справи за його відсутністю. Оскільки, він не зможе прийняти участь у відеоконференції у даному судовому засіданні, так як він зайнятий в цей час в іншій справі в іншому суді, раніше повідомити про це апеляційний суд не мав можливості.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності позивача ОСОБА_2 , представників останнього та відповідача ОСОБА_1 за присутності в режимі відеоконференції представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Іванова А.В. (т.с. 3 а.с. 98).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення в режимі відеоконференції представника відповідача (апелянта), який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що іншу справу за позовом ОСОБА_1 від лютого 2021 року до ОСОБА_2 про визнання вищезазначених угод позики недійсними, за якими суд у цій справі стягнув борг, розглядаючи дану справу з 2017 року, та не зупиняючи її провадження до розгляду іншим судом іншої вищезазначеної справи ЄУН 937/1778/20, Мелітопольський районний суд Запорізької області до тимчасової окупації м. Мелітополя РФ не розглянув, належні, допустимі докази протилежного у нього відсутні, і з новим аналогічним позовом до іншого суду (Комунарського районного суду м. Запоріжжя) згідно зміненої з вересня 2022 року територіальної підсудності (Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області) його довіритель ОСОБА_1 не звертався, протилежного йому невідоме, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовими рішеннями є …рішення, постанови…(ст. 258 ч.1 ЦПК України).

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи вищезазначений позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. ст.12, 13, 76, 80, 81, 95, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.509, 526, 530, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України та виходив із такого.

Встановлено, що відповідач надав позивачу 4 розписки на одному аркуші, згідно яких: - 02.02.2015 він взяв у позивача грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США та зобов`язався повернути їх до 01 вересня 2015 року; - 08.01.2015 4500,00 доларів США із зобов`язанням повернути кошти до 06.03.2015; - 02.02.2015 4000,00 доларів США із зобов`язанням повернути кошти до 01.09.2015; - 06.03.2015 4500,00 доларів США із зобов`язанням повернути кошти до 01.09.2015 (т.с. 1 а.с. 5, 229).

Відповідач заперечував факт отримання ним грошових коштів, а тому не повернув позичених коштів станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (22 липня 2021 року).

З наданої суду першої інстанції в якості доказу розписок за 2014-2015 роки вбачається, що розписка від 08.01.2015 є останньою (копія т.с. 1 а.с. 5, оригінал після експертизи в файлі - т.с. 1 а.с. 229) та, що ОСОБА_1 дійсно намагався писати ще одну розписку, але на аркуші не вистачило місця. Саме це у повному обсязі підтверджує пояснювання позивача суду першої інстанції та ті обставини, на які він посилався.

Також, цей доказ підтверджує, що ОСОБА_1 дійсно отримував від ОСОБА_2 певні суми у борг, і розмір цих позик був майже таким же, як і в 2015 році. Тобто займи були також у валюті в доларах США і великими сумами.

Крім цього, дружина позивача ОСОБА_4 , яка була опитана в якості свідка в судовому засіданні в суді першої інстанції, підтвердила, що саме вона запропонувала перенести запис боргової розписки, датованої 08.01.2015 на новий аркуш та віддати лист з розписками за 2014 рік ОСОБА_1 .

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції зробив висновок, що свідчення позивача ОСОБА_2 у цій справі є правдивими, обґрунтованими і підтверджуються письмовими та іншими доказами.

В судовому засіданні в суді першої інстанції відповідач заявив, що ніяких грошових коштів за написаними розписками під впливом омани з боку та на прохання ОСОБА_2 він не отримував, а відтак ніяких договорів позики між ними не укладалось.

Однак, в судовому засіданні в суді першої інстанції від 08.06.2017 (звукозапис 11:08:37) представник відповідача ОСОБА_5 заявив суду, що ОСОБА_1 гроші за розпискою від 06.03.15 віддавав, а ОСОБА_2 під час їх зустрічі нібито в його присутності перекреслив цю розписку. Тим самим фактично визнав факт позики грошей відповідачем у 2015 році.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що сторона відповідача сама собі суперечить та її покази неможна вважати достовірними.

За ухвалою суду від 24.05.2018 (т.с. 1 а.с. 160) була проведена судово-технічна експертиза документів від 19.12.2018 № 12314/18-34/29619-29629/18-34 (т.с. 1 а.с. 188-208), на розгляд якої були поставлені такі питання: - Яка черговість внесення дат та тексту в розписці від імені ОСОБА_1 .? - Чи є ознаки пізнішого внесення дат та тексту в розписку від імені ОСОБА_1 .? - Чи могла розписка від імені ОСОБА_1 бути створена пізніше 08.01.2015?

В порядку експертної ініціативи було додатково вирішене ще 2 питання та визначений іншій порядок питань.

Так додатково вирішувались питання: - Писальним прикладом якого типу виконані записи у досліджуваних документах; - Чи спостерігаються у досліджуваних документах ознаки штучного зістарювання документів.

Але, висновки експертів не є однозначними, тому що згідно п п.3-5 висновку, розписки, датовані 02.02.2015, 08.01.2015, 02.02.2015 та 06.03.2015, виконані ймовірно, пізніше березня 2015 року. Більш точно встановити період виконання досліджуваних записів у документі, а отже і черговість внесення тексту та дат у документі не представляється можливім із причин малої кількості наданих зразків порівняння зі штрихами паст такої ж рецептури, як і у досліджуваних записах.

Тобто, однозначної відповіді на питання, коли були виконані вказані розписки, немає.

Не прояснив ситуацію і допит експертів у судовому засіданні у суді першої інстанції. Вони підтвердили висновки, які надані суду в експертному висновку. Але відповісти на питання, чи в один і той же час зроблені всі 4 розписки, експерти відповісти не змогли, хоча встановили, що записи, виконані двома видами паст.

Так, розписки від 02.02.2015; 08.01.2015; 02.02.2015 зроблені однією групою паст, а від 06.03.2015 - другою.

Однак, це опосередковано підтверджує свідчення ОСОБА_2 в тій частині, що 3 розписки писалися одним разом, а саме 02.02.2015, а розписка від 06.03.2015 іншим разом.

Згідно із ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

За таких умов, у зв`язку з ймовірністю висновку відносно часу виконання розписок, на думку суду першої інстанції, не можна посилатися на висновки вказаної експертизи як на достовірні докази, які підтверджують свідчення відповідача та спростовують покази позивача у цій справі.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

В наданих суду боргових розписках містяться всі істотні данні, які обумовлюють виникнення правочину з договору позики, а саме (ім`я, прізвище та по батькові позикодавця і позичальника, паспорті данні позичальника, свідчення передачі грошей готівкою, в якій сумі та валюті, дата передачі грошей і дата, коли боргові зобов`язання повинні бути виконані). Тому, суд першої інстанції вважав, що боргові розписки від ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 від 02.02.2015, 08.01.2015, 02.02.2015 та 06.03.2015 є достовірними та належними доказами у цій справі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані до матеріалів справи 4 розписки на одному аркуші від 02.02.2015, 08.01.2015, 02.02.2015, 06.03.2015 є саме такими документами, які підтверджують укладання договору позики між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимогами Цивільного Кодексу.

Таким чином, в ході судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що відповідач отримав від позивача 18000,00 доларів США в борг та на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції у цій справі (22 липня 2021 року) не повернув.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, сума боргу складає 18000,00 доларів США, що у перерахунку по курсу НБУ станом на 20.01.2017, тобто на день звернення до суду становить 493957,80 грн.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з тим, що відповідач не повернув позивачу кошти, він має сплатити суму боргу, а також три відсотки річних з урахуванням кількості днів прострочення платежу (з 01.09.2015 по 20.01.2017 включно, в межах позовних вимог позивача т.с. 1 а.с. 3): 493957,8:365*3*508 (кількість днів прострочення платежу):100=20624,43 грн. Оскільки, позивач своїх позовних вимог у цій справі не уточнював та не просив стягувати з відповідача три відсотки річних з урахуванням кількості днів на час розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми позики у розмірі 493957,8 грн та трьох відсотків річних за користування позикою у розмірі 20624,43 грн. у цій справі підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

В силу вимог ст. 545 ч. 3 ЦК України (Підтвердження виконання зобов`язання) наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Проте, судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що борговий документ (оригінал досліджуваного експертами документу - чотирьох розписок із записами від імені ОСОБА_1 , датованими 02.02.2015, 08.01.2015 року, 02.02.2015 та 06.03.2015) був наданий у цій справі суду першої інстанції для долучення до матеріалів цієї справи не відповідачем ОСОБА_1 , як боржником, а саме позивачем ОСОБА_2 , як кредитором, та після проведення вищезазначених експертиз у цій справі знаходиться у матеріалах цієї справи (в файлі - т.с. 1 а.с. 229).

Відповідач у цій справі будь-якого зустрічного позову, у тому числі про визнання недійсними вищезазначених договорів позики з будь-яких правових підстав, не подавав.

Також, стороною відповідача суду першої інстанції не було надано будь-якого рішення, яке набрало законної сили, в будь-якій іншій справі про визнання недійсним вищезазначеного договору позики сторін недійсним з будь-яких правових підстав (фіктивність правочину, омана, шахрайство, безгрошовість тощо).

Тому, суд першої інстанції правильно виходив у цій справі із презумпції правомірності правочину вищезазначеного договору позики сторін. Оскільки, в силу вимог ст. 204 ЦК України (Презумпція правомірності правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Само по собі посилання відповідача у цій справі в апеляційній скарзі на перебування у провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області іншої цивільної справи ЄУН № 937/1778/20 не свідчить про обґрунтованість заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі.

Крім того, суд першої інстанції не зобов`язаний був зупиняти провадження у цій справі, яка розглядалась судом з 2017 року, до розгляду іншим судом іншої вищезазначеної цивільної справи ЄУН № 937/1778/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання вищезазначених угод позики недійсними, провадження в якій було відкрито лише 11 лютого 2021 року (та яку суд апеляційної інстанції оцінює лише як спосіб захисту відповідача від позову позивача у цій справі), та правильно відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 про зупинення провадження у цій справі на підставі ст. 251 ч. 1 п. 6 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 186).

Оскільки, суд першої інстанції правильно вважав та встановив, що розгляд даної справи є можливим і без вирішення вищезазначеної іншої справи, оскільки у цій справі зібрані докази, які дозволяють суду у цій справі самостійно встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: "Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)".

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи: заслуховував пояснення учасників цієї справи, досліджував докази сторін, призначав експертизи, допитував свідків тощо.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та його представники не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною відповідача апеляційному суду (розписка позивача, як кредитора, про одержання від відповідача, як боржника, виконання вищезазначеного зобов`язання повністю чи частково, контррозрахунок суми основного боргу чи 3 % річних тощо) не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Цокало О.І., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, був належним чином повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду цієї справи на судове засідання 22 липня 2021 року, в якому було останнім ухвалено оскаржуване рішення, в яке відповідач та його представник - адвокат Цокало О.І. не з`явились, останній подав суду першої інстанції клопотання (т.с. 2 а.с. 242 а), в якому повідомив, що з 19.07.2021 року по 27.07.2021 року він буде знаходитись в черговій відпустці, просив суд першої інстанції вирішити питання щодо розгляду справи 22.07.2021 року на розсуд суду.

При вищевикладених обставинах, апеляційним судом також встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції у цій справі по суті спору є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського районного суду Запорізької області від 22 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 18.04.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Дашковська А.В.Подліянова Г.С.