ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1764/21 Номер провадження 22-ц/814/2405/23Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції з Кременчуцьким районним судом Полтавської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 вересня 2022 року у складі судді Предоляк О. С.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до АТ «Полтаваобленерго», ТОВ «Полтаваенергозбут», у якому посилаючись на порушення його прав внаслідок дискримінації за віросповіданням, просив суд визнати ненадання послуг хасиду з розподілу електропостачання з боку АТ «Полтаваобленерго» як оператора систем розподілу з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року, такими, що не відповідають моральним засадам суспільства; визнати ненадання послуг хасиду з електропостачання з боку ТОВ «Полтаваенергозбут» як постачальника з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року через підтримку у вигляді бездіяльності щодо протиправної дискримінації хасида з боку АТ «Полтаваобленерго» такими, що не відповідають моральним засадам суспільства; визнати ненадання послуг хасиду з розподілу електропостачання з боку АТ «Полтаваобленерго» як оператора систем розподілу з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року прямою дискримінацією хасида як споживача; визнати ненадання послуг хасиду з електропостачання з боку ТОВ «Полтаваенергозбут» як постачальника з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року прямою дискримінацією хасида як споживача через підтримку у вигляді бездіяльності щодо протиправної дискримінації хасида з боку АТ «Полтаваобленерго»; зобов`язати АТ «Полтаваобленерго» відшкодувати хасиду моральну шкоду за дискримінацію у вигляді ненадання послуг з розподілу електропостачання з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року в розмірі 760 727 200 грн; зобов`язати ТОВ «Полтаваенергозбут» відшкодувати хасиду моральну шкоду за дискримінацію у вигляді ненадання послуг з електропостачання з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року через підтримку у вигляді бездіяльності щодо протиправної дискримінації хасида з боку АТ «Полтаваобленерго» в розмірі 3 567 290 грн; зобов`язати АТ «Полтаваобленерго» відшкодувати хасиду матеріальну шкоду за дискримінацію у вигляді ненадання послуг з розподілу електропостачання з боку АТ «Полтаваобленерго» за період з 01 січня 2019 року по 25 січня 2019 року в розмірі 4 486,70 грн.

Позов мотивовано тим, що 01.01.2019 до нього як споживача електричної енергії з боку АТ «Полтаваобленерго» та ТОВ «Полтаваенергозбут» застосовано пряму дискримінацію з мотивів релігійної нетерпимості до хасида за його віросповідання, шляхом ненадання доступу до електропостачання за повної відсутності заборгованості перед оператором систем розподілу - АТ «Полтаваобленерго» та перед постачальником - ТОВ «Полтаваенергозбут».

Ця пряма дискримінація тривала з 01.01.2019 та припинена 25.01.2019 шляхом надання електропостачання до його помешкання.

Такі протиправні дії на його думку свідчать про порушення АТ «Полтаваобленерго» підпункту 12 пункту 2 розділу 2 постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1470 в редакції від 21.10.2018 «Про затвердження ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії».

Дискримінація на його думку полягає в тому, що його сусідам, які проживають безпосередньо поряд біля нього по один і той же бік АДРЕСА_1 , а саме будинки АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та не є хасидами за віросповіданням, послуги з електропостачання надавались.

Звертає увагу, що у зв`язку з протиправною поведінкою з боку відповідачів він зазнав душевних страждань, оскільки опинився у дуже тяжких умовах існування, не міг піклуватись про своє та здоров`я своїх рідних, прасувати речі, користуватись душем, оплаченими інтернет послугами, стало неможливим отримати доступ до інформації за допомогою телебачення, радіо та інтернету. Все це завдавало тяжких переживань, призвело до порушення стосунків з оточуючими людьми, відчував розпач за приниження честі, гідності.

Також через дискримінаційні дії йому завдана матеріальна шкода, оскільки вимушений був зробити витрати задля забезпечення будинку освітленням на загальну суму 4 486,70 грн, яка складається з витрат: на керосин у розмірі 94 грн, свічки у розмірі 83,70 грн, батарею універсальну у розмірі 549 грн та телефон у розмірі 3 760 грн.

Вказує, що згідно статті 15 Закону України «Про засади та протидії дискримінації в Україні» він має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вважає, що дискримінаційне ненадання послуг з розподілу електропостачання відбувалось внаслідок зловживання монопольним становищем АТ «Полтаваобленерго» за підтримки ТОВ «Полтаваенергозбут», а тому доцільно при визначені розміру моральної шкоди за аналогією скористатись розміром максимального накладення штрафу до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції за останній звітній рік встановленого статтею 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 816,80 грн віднесено на рахунок держави.

Рішення суду мотивовано тим, що у межах спірних правовідносин не виявлено дій відповідачів, які б відповідали ознакам дискримінації та такими, що не відповідають моральним засадам суспільства та прямою дискримінацією хасида як споживача, у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, оскільки само по собі ненадання послуг з електропостачання, не є безумовним свідченням наявності будь-якої форми дискримінації щодо позивача, у тому числі з його релігійних переконань.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення щодо повного задоволення позовних вимог хасида в межах заявлених ним позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції в порушення вимог частини другої статті 264 ЦПК України вийшов за межі його позовних вимог, які стосувалися ненадання послуг з розподілу електропостачання за період часу з 01.01.2019 по 25.01.2019 та ненадання послуг з електропостачання за повної відсутності заборгованості перед ТОВ «Полтаваенергозбут», визнання таких дій такими, що не відповідають моральним засадам суспільства, визнання таких дій прямою дискримінацією та відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В той час жодних позовних вимог щодо визнання незаконним відключення електропостачання 05.11.2018 особою, в якої відсутня правоздатність (не є юридичною особою) в даному позові ним не заявлялося, а Велико-Кохнівська філія не є учасником даної справи.

Вказує, що судом проігноровано постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 910/17955/17 та допущено до участі юрисконсульта ОСОБА_2 , яка не є адвокатом, у справі, в якій розмір заявлених позивних вимог перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому ухвала суду від 30.08.2022 про відмову у задоволенні його клопотання про застосування заходів процесуального примусу та винесення ухвали щодо допуску до участі в справі без належних повноважень юрисконсульта Конрадій М. В. та повноважень адвоката Бакланова Д. В. є незаконною та такою, що через неповне з`ясування обставин справи постановлена з повним та відвертим ігноруванням Конституції України.

Зазначає, що попередження, не підписане, а лише завірене ОСОБА_2 , не є належним доказом в розумінні вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», який підтверджує наявність заборгованості в розмірі 691,91 на покази електролічильника 16 242, тим більше таке попередження 21.10.2018 він не отримував, що не було належним чином досліджено судом.

Матеріали справи не містять доказів того, що йому було виставлено рахунок, який ним не було оплачено, а відповідач незаконно створював йому різноманітні борги без підпису відповідальної особи, тому судом порушено презумпцію невинуватості.

Наголошує, що у позові він посилався на мотиви релігійної нетерпимості з боку відповідачів, а також ненадання послуг через пряму дискримінацію.

Також вказує, що судом було проігноровано значну та суттєву частину показів свідка, що безпосередньо стосується даної справи та доводів позивача щодо встановлення обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, а саме: дискримінаційне ненадання послуг з розподілу електроенергії та ненадання послуг з постачання електричної енергії, внаслідок чого позивач незаконно був позбавлений доступу до інтернету та не міг спілкуватися з тими, хто сповідує віру хасидів, доступу до інформації, в тому числі і через ЗМІ.

Крім того в порядку частини другої статті 353 ЦПК України заперечує щодо постановлення ухвали 30.08.2022 про закриття підготовчого провадження, оскільки суддя помилково допустила юристконсульта Конрадій М. В. до участі в справі та заслуховувала від неї завідомо неправдиву інформацію про отримання ним відзиву на позовну заяву у визначений строк, що не відповідає дійсності.

У відзивах на апеляційну скаргу представники ТОВ «Полтаваенергозбут» та АТ «Полтаваобленерго» просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу та постачання електричної енергії, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору про користування електричною енергією № 3006118 від 06.10.2009, укладеного між ОСОБА_1 та Велико-Кохнівською філією ПАТ «Полтаваобленерго», до січня 2019 року такі послуги надавалися АТ «Полтаваобленерго», а з 01.01.2019 на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», згідно виданої ліцензії на підставі постанови НКРЕКП № 575 від 26.06.2018 постачання електроенергії побутовим споживачам здійснюється постачальником універсальних послуг ТОВ «Полтаваенергозбут».

Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII (далі - Закон № 2019-VIII) встановлено, що постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті (частина четверта статті 63 у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За пунктом 7.1. розділу VII Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - Правила № 312), електрична енергія споживачу, який не допускає порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та електропостачальником, постачається безперервно, крім випадків, передбачених умовами договорів, укладених споживачами з електропостачальником та оператором системи, та нормативно-правовими актами, у тому числі цими Правилами.

Обов`язок споживача сплачувати за поставлену йому електричну енергію та надані послуги встановлено пунктом 1 частини третьої статті 58, частиною дев`ятою статті 72 Закону № 2019-VIII, пунктами 4.10., 4.12. розділу ІV Правил № 312.

Побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу.

Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до частини третьої статті 60 Закону № 2019-VIII відключення споживачів здійснюється виключно у порядку, визначеному цим Законом та правилами роздрібного ринку.

Відключення електроустановки споживача може застосовуватись лише у разі несплати використаної (спожитої) електроенергії понад обумовлений термін (пункт 4.17. розділу ІV Правил № 312).

11 жовтня 2018 року у зв`язку із наявною заборгованістю позивача за спожиту електроенергію станом на 01.10.2018 у сумі 691,91 грн Велико-Кохнівською філією ПАТ «Полтаваобленерго» було складено попередження про відключення електроустановки позивача від електричної мережі у разі несплати заборгованості у повному обсязі до 01.11.2018.

Попередження про відключення електричної енергії від 11.10.2018 засобами поштового зв`язку направлено на адресу позивача ОСОБА_1 та вручено йому особисто 21.10.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Станом на 05.11.2018 заборгованість за спожиту електроенергію в сумі, зазначеній у попередженні, позивачем сплачена не була, тому постачання електричної енергії йому було припинено.

25 січня 2019 року постачання електроенергії у домоволодіння позивача відновлено тимчасово на час розгляду спірного питання.

30 січня 2019 року комісією по розгляду та розв`язанню суперечностей між АТ «Полтаваобленерго» та споживачами за зверненням ОСОБА_1 щодо розрахунків за електроенергію та припинення постачання електричної енергії вирішено провести контрольне зняття показів засобу обліку електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , після чого провести із споживачем звірку по рахунках за спожиту електричну енергію.

29 травня 2019 року комісія по розгляду та розв`язанню суперечностей між АТ «Полтаваобленерго» та споживачами визнала дії АТ «Полтаваобленерго» в частині не здійснення фіксації показів приладу обліку користувача на момент припинення розподілу електричної енергії такими, що не відповідають вимогам кодексу систем розподілу.

Вказані обставини встановлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2023 року, у справі № 536/898/20, яким визнано дії АТ «Полтаваобленерго» по відключенню 05.11.2018 домоволодіння споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 від електропостачання незаконними, оскільки відповідачем проігноровано обов`язок контролю за правильністю знімання показів обліку спожитої електроенергії з боку позивача, передбачений ПРРЕЕ та пунктом 4.3. договору про користування електричною енергією № 3006118 від 06.10.2009, та на дату здійснення відключення позивачу не обґрунтовано яка кількість електричної енергії ним не оплачена, спірним є період її виникнення, як і сам розмір такої заборгованості.

У цій справі, що переглядається апеляційним судом, вимоги позивача ґрунтуються на тому, що ненадання йому послуг з електропостачання за період з 01.01.2019 по 25.01.2019 відбувалось через дискримінаційний підхід з боку відповідачів у зв`язку з його релігійними поглядами.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно абзацу 5 частини другої статті 63, пункту 6 частини першої статті 58, частини другої статті 60 Закону України «Про ринок електричної енергії» побутові та малі непобутові споживачі мають право на отримання універсальних послуг на недискримінаційних засадах.

Споживач має право на недискримінаційний доступ до системи передачі, систем розподілу на підставі договорів з оператором системи передачі, оператором системи розподілу відповідно до вимог кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу.

Постачання електричної енергії здійснюється на недискримінаційних засадах.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина визначені Законом України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон № 5207-VI).

За наведеним у статті 1 Закону № 5207-VI визначенням, дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно практики Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раальте проти Нідерландів») (пункти 48, 49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Крім того згідно з практикою ЄСПЛ, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави.

Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 804/2823/16, постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 826/9588/17.

Ненадання послуг з електропостачання саме у зв`язку з дискримінаційним ставленням до позивача через його релігійні переконання є предметом доказування у справі та доведення й спростування таких обставин відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України покладається на сторони.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи не виявлено дій відповідачів, які б відповідали ознакам дискримінації.

Посилання позивача на те, що до його сусідів, які проживають у будинках АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 та які не є за віросповіданням хасидами, постачання електроенергії не припинялось, є безпідставними, оскільки по справі не встановлено і суду не доведено відмінних підходів до споживачів за аналогічних обставин, тобто наявності заборгованості за використану електричну енергію, та зумовлення такого підходу саме віросповіданням позивача.

За таких обставин та правового регулювання спірних правовідносин колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанцій про відсутність правових підстав вважати, що відповідачами вчинено дискримінаційні дії по відношенню до позивача.

Стосовно доводів апелянта про порушення судом норм процесуального права, колегія суддів також находить їх безпідставними, оскільки допуск до участі у справі представника відповідача АТ «Полтаваобленерго» Конрадій М. В. не впливає на законність й обґрунтованість рішення суду та правильність вирішення справи, та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно вимог статті 376 ЦПК України.

Оскільки вимоги позивача у цій справі ґрунтуються саме на дискримінаційному ненаданні послуг з розподілу електроенергії та ненаданні послуг з постачання електричної енергії у період з 01 по 25 січня 2019 року, а також завданні моральної та матеріальної шкоди через дискримінацію, що по справі не встановлено і суду не доведено, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

За таких обставин, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна