Дата документу 14.06.2023 Справа № 333/2580/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/2580/18Головуючий у 1-й інстанції Кулик В.Б. Повний текст рішення складено 31.07.2018 року.
Пр. № 22-ц/807/812/23Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання матері до досягнення дитиною 3-х річного віку

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання матері до досягнення дитиною 3-х річного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з 08.09.2001 року перебувала з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. На утримання дочки позивач щомісячно одержує від держави допомогу у розмірі 860,00 грн. Інших прибутків не має, матеріально не забезпечена, потребує допомоги. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно, на утримання позивача допомоги не надає взагалі. Інших аліментних зобов`язань ОСОБА_1 не має. Посилаючись на вище зазначене, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання матері у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку. Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 1950,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Кулик В.Б. (а.с. 11).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 14) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2018 року позов ОСОБА_3 у цій справі задоволено повністю (а.с. 26-29).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання матері у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на правничу допомогу в розмірі 1950,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , в дохід держави судовій збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення в частині суми платежу за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допущено до негайного виконання.

У грудні 2022 року від відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі (а.с. 79-99), в якій останній просив поновити строк на подання вищевказаної заяви, переглянути та скасувати заочне рішення суду першої інстанції у цій справі та призначити справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено суддю суду першої інстанції Кулик В.Б. (а.с. 100).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року (а.с. 101) поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі, прийнято та призначено дану заяву відповідача ОСОБА_1 до розгляду.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2023 року (а.с. 116-117) заяву відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 124-142) просив заочне рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бабіча С.А. подав апеляційному суду клопотання про витребування доказів (а.с. 146-150), в якому в порядку ст. 84 ЦПК України просив витребувати від Вознесенівскьої державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Запорізькій області відомості за період з 01.05.2018 року по 01.02.2023 року щодо отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 доходів та відомості щодо джерела таких доходів, через те, що на теперішній час ОСОБА_1 проживає у Польщі, а йому, як адвокату, у наданні таких відомостей було відмовлено з посиланням на Положення та відсутність у нього, як представника ОСОБА_1 , відповідної довіреності.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 143).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою сторони відповідача відкрито 21 березня 2023 року (а.с. 162), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України відмовлено у задоволенні вищезазначеного клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бабіча С.А. про витребування доказів через відсутність саме об`єктивної неможливості отримання вищезазначених відомостей у відповідача а його представника (ухвала апеляційного суду - а.с. 163).

В силу вимог ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду такої категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі (а.с. 171-187).

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 16 суддів, з яких 12 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-283, 289, 430 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Хоча в силу вимог ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Проте, надмірний формалізм у трактуванні судами процесуального законодавства визнається неправомірним.

Обов`язкові підстави для скасування вищевказаного заочного рішення суду першої інстанції 2018 року про стягнення аліментів та ухвалення апеляційним судом у 2023 році у цій справі нового рішення, передбачені ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України, лише через те, що суд першої інстанції лише у 2023 році поновив відповідачу строк на подачу ним заяви про його перегляд, а потім правильно відмовив відповідачеві у його перегляді, відсутні.

Оскільки, встановлено апеляційним судом, що:

- конверти із судовими повістками на судовими повістками на ім`я відповідача у судові засідання у цій справі, призначені на 09.07.2018 року 31.11.2018 року (в якому було ухвалено оскаржуване рішення) повернувся до суду першої інстанції

- з адреси місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 в установленому законом порядку: АДРЕСА_1 (довідка органу реєстрації а.с. 13) із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» та «за зазначеною адресою адресат не проживає» відповідно (а.с. 20-21 ),

- згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі ЄУН 752/11896/17-ц, приписи ЦПК України…не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду із вказівкою причини повернення лише в частині «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи,

- оскільки, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам за адресою місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (ст. 128 ч. 7 п. 2 ЦПК України), днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, (ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України),

- крім того, апелянт ОСОБА_1 в особі свого представника не обґрунтовував свою вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі такою обов`язковою підставою (а.с. 124-129),

- лише раніше у заяві про перегляд вищезазначеного рішення судом першої інстанції у цій справі зі заявляв, що він місце реєстрації не змінював, але проживає у Польщі, а тому з об`єктивних причин не міг отримати вищевказаних судових повісток у цій справі на вказані судові засідання, а тому не мав об`єктивної можливості подати у цій справі докази по суті спору на спростування вищезазначеного позову позивача (а.с. 80), але які суду першої інстанції під час розгляду цієї заяви так й не надав.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 08.09.2001 року перебувала з відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 492, шлюбі.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2017 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набуло законної сили 16.05.2017 року (копія а.с. 7).

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4 , виданим Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актова запис № 976 (копія а.с. 8).

Дитина проживає з матір`ю ОСОБА_3 і знаходиться на її утриманні.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи станом на час її розгляду судом першої інстанції були відстані та стороною відповідача (апелянта) апеляційному суду не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі (31 липня 2018 року) неповнолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю знаходилась на утриманні позивача та проживала разом з останньою.

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач, як мати дитини, перебувала на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та потребувала у зв`язку із цим матеріальної допомоги від відповідача, як батька дитини, який проживав окремо від дитини.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи станом на час її розгляду судом першої інстанції були відстані та стороною відповідача (апелянта) апеляційному суду не надані.

Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надавав нерегулярно, на утримання позивача не надає взагалі, інших аліментних зобов`язань відповідач не мав.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи станом на час її розгляду судом першої інстанції були відстані та стороною відповідача (апелянта) апеляційному суду не надані.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Ч. 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров`я, а також те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно та не має на утриманні інших непрацездатних осіб (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи станом на час її розгляду судом першої інстанції були відстані та стороною відповідача (апелянта) апеляційному суду не надані), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач має надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що її чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Належні, допустимі докази того, що відповідач, як колишній чоловік, не може надавати таку матеріальну допомогу на позивача, як колишню дружину, з якою проживає дитина, у матеріалах цієї справи станом на час її розгляду судом першої інстанції були відстані та стороною відповідача (апелянта) апеляційному суду не надані.

З урахуванням обставин справи, проживання з позивачем малолітньої доньки, перебування останньої у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, відсутність у відповідача інших утриманців (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи станом на час її розгляду судом першої інстанції були відстані та стороною відповідача (апелянта) апеляційному суду не надані), суд першої інстанції правильно вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання матері в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення ОСОБА_4 3-х річного віку, та аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягненню дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, викладену в його заяві про перегляд вищезазначеного заочного рішення (а.с. 79-86) у цій справі, яку він та його представник вважають єдино вірною та єдино можливою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Проте, відповідач не надав, навіть, апеляційному суду (який сприяв на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України повному та всебічному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача) будь-яких належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі, а саме: - довідки про наявність (відсутність) у відповідача роботи та доходів, - стан його здоров`я, наявність (відсутність у нього інвалідностей, які заважають йому працювати та отримувати дохід, будь-яки інших обмежень у роботі та отриманні доходу, - наявність (відсутність)у відповідача інших утриманців, проплат аліментів у добровільному порядку (квитанцій, розписок позивача про їх отримання тощо) саме станом на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції у цій справі 31.07.2018 року тощо).

При цьому, недопустимим є перекладання стороною відповідача обов`язку надання таких доказів у цій справі на суд, та зокрема апеляційний.

Саме тому, ухвалою від 21 березня 2023 року (а.с. 163) апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бабіча С.А. про витребування апеляційним судом доказів у Вознесенівської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Запорізькій області відомостей за період з 01.05.2018 року по 01.02.2023 року щодо отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) АДРЕСА_1 доходів та відомостей щодо джерела таких доходів через відсутність саме об`єктивної неможливості отримання вищезазначених відомостей у відповідача а його представника.

Оскільки, відсутність відповідної довіреності на отримання цієї інформації у представника відповідача у цій справі, яку відповідач не зробив на свій розсуд за місцем свого знаходження на свій розсуд на теперішній час, не виключає права відповідача ОСОБА_1 отримати вказану інформацію в Інтернеті в електронному кабінеті особисто з використанням його електронного підпису або такі видати відповідну довіреність своєму представникові в установленому законом порядку і для цього у сторони відповідача було достатньо часу (понад 2,5 місяці) в апеляційному суді у тому числі з моменту відкриття апеляційного провадження у цій справі - 21.03.2023 року та розгляду цієї справи апеляційним судом 14.06.2023 року).

Оскільки, обов`язок відповідача ОСОБА_1 , як повнолітнього працездатного батька, утримувати свою неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ст. 6 ч. 1 СК України - правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття) має виконуватись незалежно від того, чи працює (не працює) він на свій розсуд, є (чи немає) у нього доходи для цього тощо.

Так як дитина хоче їсти та пити кожного дня, дитині потрібний одяг постійно відповідно до пори року (зима, літо, осінь, весна) та віку дитини, дитину лікувати треба саме тоді, коли вона хворіє, та інш., а не тоді, коли повнолітній працездатний батько вирішить на свій розсуд піти кудись працювати і отримувати будь-який дохід.

Оскільки, розмір аліментів у частці відповіла, який не працював (не працює) чи одержує заробіток (дохід) в іншій державі, може бути визначений, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості ( в якій зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника).

Розмір та період аліментів на дитину, визначений судом першої інстанції оскаржуваним рішенням у вигляді частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, як батька, щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, правильно, з додержанням вимог ст. 182-183, 191 СК України та ст. 161 ЦПК України (вимога про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї четверті заробітку (доходу) платника аліментів…).

Вказаний розмір аліментів є розумним, справедливим, достатнім, відповідає інтересам дитини і не порушує прав відповідача, як платника аліментів, який інших утриманців станом на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції (31.07.2018 року) не мав (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні на стороною відповідача апеляційному суду не надані).

Крім того, саме позивач, як мати, яка не працює та яка хоча й отримує та витрачає на дитину одноразову допомогу від держави при народженні дитини на дитину у розмірі 860,00 грн. щомісяця (ст. 82 ч. 1 ЦПК України) та має використовувати останню саме на дитину, мала також право на стягнення у цій справі за оскаржуваним рішенням аліментів з відповідача на її утримання у період декількох місяців, а саме: травень-листопад 2018 року, а не батько, який на свій розсуд не скористався правом на відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 3-х років.

Розмір цих аліментів на позивача у вигляді 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, також є розумним, справедливим, достатнім, відповідає інтересам позивача і не порушує прав відповідача, як платника аліментів, який інших утриманців станом на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції (31.07.2018 року) не мав (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи станом на час її розгляду судом першої інстанції були відстані та стороною відповідача (апелянта) апеляційному суду не надані).

Крім того, виключним правом позивача ОСОБА_3 , як одержувача аліментів, є визначення способу стягнення аліментів у цій справі самеу частці від заробітку (доходу) відповідача, як батька.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Проте, апеляційним судом встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

Апеляційний суд забезпечив відповідачеві ОСОБА_1 доступ до правосуддя на стадії апеляційної перегляду цієї справи у повному обсязі, останній не в повному обсязі скористався своїми цивільними процесуальними права, самоусунувся взагалі від надання будь-яких письмових доказів взагалі, хоча у цій справі користується правовою допомогою адвоката, який є особою, обізнаною у галузі права.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, що судом першої інстанції оскаржуваним рішення у цій справі судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ч.1, 6 ЦПК України було вирішено питання про розподіл витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору та витрат позивача на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі, або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачеві у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що вони не позбавлені права у подальшому вирішувати питання про зміну розміру аліментів (збільшення, зменшення) у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи у порядку, передбаченому ст. 192 СК України.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 14.06.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.