ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 683/575/23

Провадження № 22-ц/4820/1642/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 683/575/23 за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Строй-Сервіс-99» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 червня 2023 року (суддя Сагайдак І.М., повний текст судового рішення складено 26 червня 2023 року) у справі за позовом Приватного підприємства «Строй-Сервіс-99» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ПП «Строй-Сервіс-99» зазначало, що 22.07.2022 ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів та закріплено за ним вантажний автомобіль DAFXF 105/460 д.н.з. НОМЕР_1 та н/причіп самоскид BODEXKIS 33 д.н.з. НОМЕР_2 .

Позивач зазначає, що будь яких відряджень чи завдань 31.10.2022 ОСОБА_1 не надавав, а останній без відома ПП «Строй-Сервіс-99», заволодівши автомобілем позивача DAFXF 105/460 д.н.з НОМЕР_3 та використовуючи його у особистих цілях, здійснив ДТП, спричинивши майнову шкоду підприємству в розмірі 140700 грн (ремонт пошкодженого автомобіля). ПП «Строй-Сервіс-99» також вказувало, що на прохання відповідача, не повідомляло поліцію про ДТП та ОСОБА_1 зобов`язався відшкодувати збитки із заробітної плати, однак 28.12.2022 був звільнений за прогул.

Оскільки ОСОБА_1 використовував автомобіль позивача не при виконанні трудових обов`язків, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на підставі п. 7 ст. 134 КЗпП збитки в розмірі 140700 грн.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ПП «Строй-Сервіс-99» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що судом не враховано використання ОСОБА_1 автомобіля не при виконанні трудових обов`язків, що є підставою для повної матеріальної відповідальності (п. 7 ст. 134 КЗпП) та проігноровано, що відшкодування шкоди передбачено Постановою Пленуму ВСУ № 14 від 29.12.1992.

Крім того, посилання в оскаржуваному рішенні на покази свідка, який вказав, що він з відповідачем отримали завдання поїхати у піщаний кар`єр, не відповідають дійсності. ПП «Строй-Сервіс-99» зазначає, що замовником піску, який доставляв відповідач, було ТОВ «Ліс-Транс-Сервіс», а не позивач, тому відсутні підстави вважати, що відповідачем виконувалися трудові обов`язки.

Зважаючи на викладене, ПП «Строй-Сервіс-99» просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив до суду від ОСОБА_1 до суду не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно наказу директора ПП «Строй-Сервіс-99» ОСОБА_2 № 35 від 21.07.2022 ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів 22 липня 2022 року (а.с. 20).

На підставі наказу директора ПП «Строй-Сервіс-99» №33/Вк від 22.07.2022 за водієм автотранспортних засобів ОСОБА_1 закріплено автомобіль марки DAFXF 105/460, д.н. НОМЕР_4 та напівпричіп-самоскид марки ВODEXKIS 33, д.н. НОМЕР_5 (a.c. 14).

Автомобіль марки DAFXF 105/460, державний номер НОМЕР_6 , та напівпричіп-самоскид марки EWIELTONW33, д.н. НОМЕР_7 , згідно наказу директора ПП «Строй-Сервіс-99» №5/2/Вк від 29.04.2022 був закріплений за водієм автотранспортних засобів ОСОБА_3 (а.с.25).

Зі змісту подорожних листів ПП «Строй-Сервіс-99» від 27.10.2022 та від 29.10.2022 вбачається, що ОСОБА_1 , виконуючи трудові обов`язки, виконував завдання по перевезенню піску з піщаного кар`єру м. Славута на автомобілі марки DAF д.н. НОМЕР_6 з напівпричепом з д.н. НОМЕР_8 (а.с.28-29).

31.10.2022 від імені механіка ОСОБА_4 складено доповідну записку на ім`я керівника ПП «Строй-Сервіс-99» ОСОБА_2 , у якій зазначено, що водій ОСОБА_1 31.10.2022 безпідставно, без дозволу керівника та механіка, який має перевірити стан автомобіля та видати подорожній лист, виїхав з території ПП «Строй-Сервіс-99» на автомобілі марки DAF д.н. НОМЕР_6 з напівпричепом марки EWIELTON д.н. НОМЕР_7 , що закріплений за водієм ОСОБА_3 . Підпис ОСОБА_4 на вказаній доповідній записці відсутній (а.с.26).

31.10.2022 адміністрацією ПП «Строй-Сервіс-99» складено акт за підписами механіка ОСОБА_4 , головного бухгалтера ОСОБА_5 та в.о. відділу кадрів ОСОБА_6 про те, що водій ОСОБА_1 безпідставно, без дозволу керівника та механіка, який має перевірити стан автомобіля та видати подорожній лист, виїхав з території ПП «Строй-Сервіс-99» на автомобілі марки DAF д.н. НОМЕР_3 з напівпричепом марки EWIELTON д.н. НОМЕР_7 , що закріплений за водієм ОСОБА_7 (а.с.27).

31.10.2022 автомобіль марки DAF д.н. НОМЕР_9 з напівпричепом марки EWIELTON д.н. НОМЕР_7 під керуванням водія ОСОБА_1 , що був завантажений піском, біля с. Пеньки Хмельницького району Хмельницької області в напрямку руху до м. Старокостянтинів, з`їхав з дороги у кювет та отримав механічні пошкодження.

Зазначені обставини визнавалися учасниками справи та їх представниками в суді першої інстанції та не оспорювалися в суді апеляційної інстанції, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Зі змісту договору про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу, укладеного 01.11.2022 між ПП «Строй-Сервіс-99» та ФОП ОСОБА_8 , дефектної відомості № 1 на ремонт автомобіля марки DAFXF 105/460 д.н. НОМЕР_9 , складеної ФОП ОСОБА_8 та рахунку на оплату № 7 від 20.01.2023 слідує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки DAFXF 105/460 д.н. НОМЕР_6 становить 140700 грн (а.с.6-12).

Наказом директора ПП «Строй-Сервіс-99» ОСОБА_2 №54 від 28.12.2022 ОСОБА_1 з 28 грудня 2022 року звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.13).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки позивачем не надано доказів про: протиправність дій ОСОБА_1 у заволодінні автомобілем позивача та використання його у власних цілях; вину ОСОБА_1 у ДТП та, як наслідок, у пошкодженні ТЗ позивача і спричиненні останньому збитків, а тому відсутні законні підстави для покладення на відповідача відповідальності щодо відшкодування ПП «Строй-Сервіс-99» шкоди в повному обсязі та у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Згідно з ч 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом ч 1, 2, 4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

У ст. 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Зокрема п 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

Таким чином, до працівника може бути пред`явлений позов підприємством, установою, організацією про відшкодування шкоди у повному розмірі у випадку, коли працівник завдав таку шкоду підприємству не при виконанні ним трудових обов`язків.

З`ясувавши в повному обсязі обставини, що мають значення для справи, оцінивши у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин (ст 130, 132, 134 КЗпП України) та зробив обґрунтований висновок, що у межах спірних правовідносин, враховуючи розподіл тягара доказування, через недоведеність позивачем протиправності дій ОСОБА_1 у заволодінні 31.10.2022 автомобілем позивача та використання його у власних цілях і вини відповідача при виконанні ним трудових обов`язків у пошкодженні 31.10.2022 майна позивача та спричинення збитків підприємству, тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 134 КЗпП України та ст. 132 КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність судового рішення в частині неврахування районним судом використання ОСОБА_1 автомобіля не при виконанні трудових обов`язків та спричинення шкоди підприємству є голослівними, зважаючи на наступне.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (ч 1, 2 ст.77 ЦПК України).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ПП «Строй-Сервіс-99» не надано суду доказів, які б підтверджували існування обставин, за яких ОСОБА_1 має нести повну матеріальну відповідальність за завдану шкоду або у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку.

А посилання апелянта на те, що доведеність факту самовільного заволодіння ОСОБА_1 31.10.2022 транспортного засобу ПП «Строй-Сервіс-99» підтверджується відсутністю подорожнього листа, доповідною запискою механіка та Актом від 31.10.2022 відхиляються апеляційним судом.

Адже Журнал реєстрації подорожніх листів за жовтень 2022 року не містить інформацію щодо усіх листів, виданих ПП «Строй-Сервіс-99» ОСОБА_1 (за 14.10.2022 та 29.10.2022, копії яких додані позивачем до позовної заяви (а.с. 29, 31), а тому районний суд прийшов до вірного висновку, що цей документ не підтверджує факту самовільного використання відповідачем 31.10.2022 вантажного автомобіля DAF д.н. НОМЕР_9 з напівпричепом марки EWIELTON д.н. НОМЕР_7 , а тому є неналежним доказом.

Разом з тим, доповідна записка механіка ОСОБА_4 на ім`я директора ОСОБА_2 від 31.10.2022 підписана самим директором ОСОБА_2 (а.с.26), а тому також не є належним доказом на підтвердження зазначеної обставини.

А обставини, викладені в Акті від 31.10.2022 «Про безпідставний виїзд водія з території підприємства» (а.с.27) спростовуються інформацією ТОВ «Гірник-ВВ», що викладена у листі №9 від 03.05.2023 (а.с. 79), про те що 31.10.2022 було відвантаження піску для замовника ТОВ «Ліс Транс Сервіс», автоперевізником був ПП «Строй-Сервіс-999» водій ОСОБА_1 та товарно транспортною накладною №35692 від 31.10.2022 (а.с.70) на автомобіль DAF BX7322CE напівпричіп НОМЕР_7 , відповідно до якої зазначено вид перевезень перевезення піску; автомобільний перевізник - ПП «Строй-Сервіс 999», водій - ОСОБА_1 НОМЕР_10 ; замовник ТОВ «Ліс Транс Сервіс»; пункт навантаження Хмельницька обл., Шепетівський р-н.; пункт розвантаження м. Старокостянтинів.

Отже, висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог є законними, а зазначені доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта ПП «Строй-Сервіс-99» з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів та вирішення спору і трактування доказів та норм матеріального права на власну користь.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається та відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Строй-Сервіс-99» залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай