ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року

м. Чернівці

справа № 727/2778/23

провадження №22ц-/822/379/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретаря Паучек І.І.

учасники справи:

позивач фізична особа підприємець ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2023 року, головуючий у першій інстанції Танасійчук Н.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 у березні 2023 року звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Зазначав, що Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір 25 квітня 2008 року №24.058/08-КЛ.

Також Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір 8 серпня 2008 року №24.100/08-СК.

В подальшому між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією Поліс» укладено договір про відступлення права вимоги від 18 листопада 2015 року №21 МБ.

Також Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбер» вчинено договір про відступлення права вимоги від 14 лютого 2020 року.

Після чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбер» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги від 27 лютого 2023 року.

За кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 від 25 квітня 2008 року №24.058/08-КЛ заборгованість становить 870041 долар США 23 центи, за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 від 8 серпня 2008 року №24.100/08-СК 898169 доларів США 44 центи.

Має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних, що за період прострочення зобов`язання 1492 дні становить 216690 доларів США 58 центів.

Заборона відчуження майна в порядку забезпечення позову є додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року визнано недійсним договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. 22 червня 2018 року та зареєстрований в реєстрі за номером 546.

Посилався на те, що у ОСОБА_2 відсутнє будь-яке інше майно, право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Просив заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 загальною площею 68,9 кв.м, реєстраційний номер майна 33532724.

Заборонити суб`єктам уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вносити відомості до Державного реєстру речових прав щодо квартири АДРЕСА_1 загальною площею 68,9 кв.м, реєстраційний номер майна 33532724 та вчиняти будь-які дії, які б мали наслідком перехід права власності від ОСОБА_2 до іншої особи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2023 року заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» в апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у заяві фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2023 року вирішено питання про права та обов`язки Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», оскільки квартира, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, перебувала на реалізації в рамках виконавчого провадження на підставі рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк».

Вважає, що застосовані судом заходи забезпечення позову мають наслідком зупинення торгів та перешкоджають виконанню рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 8 червня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованості.

Суд першої інстанції не переконався, що між сторонами існує спір, спосіб забезпечення позову відповідає позовним вимогам, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на корить Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року №24.058/08-КП, правонаступник фізична особа підприємець ОСОБА_1 набув усі права та обов`язки, які мав попередній кредитор.

Вказує, що належним способом забезпечення позову є арешт майна, який сам по собі унеможливлює відчуження майна.

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 зловживає процесуальними правами, у заяві про забезпечення позову посилався на постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, на підставі якої дізнався про наявність у ОСОБА_4 нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, проте не зазначив про реалізацію в рамках виконавчого провадження квартири АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» підлягає закриттю з наступних підстав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями с.с.1, 2 ч.1 ст.150, ч.4 ст.152 ЦПК України та дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , заборони суб`єктам уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вносити відомості до Державного реєстру речових прав щодо квартири АДРЕСА_1 та вчиняти будь-які дії, які б мали наслідком перехід права власності.

На обґрунтування таких висновків судом першої інстанції зазначено, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі відчуження майна.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що обраний вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, застосування такого заходу забезпечення позову запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог, не призведе до порушення прав та інтересів ОСОБА_2 та інших осіб.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55 Конституції України).

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Так частиною першою статті 17 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Зазначена норма визначає осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, але судовим рішенням вирішені питання про їх права, інтереси та (або) обов`язки. При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися її прав, інтересів та обов`язків, тобто суд вирішив спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник. Рішення є таким, що вирішує питання про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, а в резолютивній частині прямо вирішено питання про її права та обов`язки.

Пунктом 3 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Разом з цим, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 352 ЦПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки (пункт 18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі № 921/730/13-г/3) і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що заявник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року по справі № 904/897/19).

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року по справі № 904/897/19).

Якщо заявник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги (пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі № 921/730/13-г/3).

Підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню; є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення; є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд

апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналіз наведеної процесуальної норми свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. У разі, якщо доводи заявника про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі не підтвердилися, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Таким чином, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, з посиланням на те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішені питання про її права та інтереси, апеляційному суду належить відкрити апеляційне провадження та за результатами розгляду апеляційної скарги, у разі з`ясування, що оскаржуваним судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Аналогічні висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18), постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 2-4211/09 (провадження № 61-15860св19), від 18 березня 2020 року у справі 2207/622/2012 (провадження № 61-15149св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 758/12881/17 (провадження № 61-16538св19), від 09 грудня 2020 року у справі № 703/4637/15-ц (провадження № 61-13319св20).

Звертаючись з апеляційною скаргою, Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» зазначало, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2023 року про забезпечення позову вирішено питання про права та обов`язки Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» щодо виконання рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 8 червня 2012 року, проведення Державним підприємством «Сетам» електронних торгів по лоту квартира АДРЕСА_1 , призначених на 23 березня 2023 року.

На підставі ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частина 2 ст.149 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Крім того, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року № 753/22860/17, провадження № 14 - 88цс20).

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову забороною вчиняти певні дії.

За змістом часини 2 статті 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Предметом майбутнього позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній буде просити ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних за період прострочення зобов`язання 1492 дні в сумі 216690 доларів США 58 центів.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

Згідно з частиною одинадцятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Посилання Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» в апеляційній скарзі на те, що обраний спосіб забезпечення позову фактично зупиняє реалізацію Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» права на виконання рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 8 червня 2012 року, проведення Державним підприємством «Сетам» електронних торгів по лоту квартира АДРЕСА_1 , призначених на 23 березня 2023 року, є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Н.В. від 09 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження №68587214 з виконання виконавчого листа №2-3227/12, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 23 січня 2014 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року №131/08-ж в сумі 3051259 грн. 81 коп.

Згідно з даними, які розміщені в Автоматизованій системі виконавчого провадження, постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Н.В. від 28 листопада 2022 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3227/12, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 23 січня 2014 року, описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_4 .

Також ухвала Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2023 року, якою заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 , встановлює обтяження такого майна.

Такі заходи забезпечення позову спрямовувалися на захист інтересів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних в сумі 216690 доларів США 58 центів.

Отже, ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2023 року встановлено обтяження щодо квартири АДРЕСА_1 пізніше, ніж накладено арешт постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Н.В. від 28 листопада 2022 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3227/12, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 23 січня 2014 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) сформульовано висновок про те, що заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Іпотека або арешт нерухомого майна, що накладається виконавцем у межах виконавчого провадження, мають ту ж саму мету. Тому іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше.

Відповідно до пункту 2 розділу XI Порядку підставою для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом є: рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна; зупинення вчинення виконавчих дій у випадках, визначених Законом України «Про виконавче провадження»; відкладення проведення виконавчих дій; зупинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду, відкладення проведення виконавчих дій; наявність технічних підстав, що унеможливлюють роботу Системи, виключно на період відновлення її працездатності.

Відповідно до пункту 2, 3 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема, у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2023 року не вирішувалося про зупинення реалізації арештованого майна чи зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

Тому ухвала Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2023 року не є перешкодою для проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №68587214 з виконання виконавчого листа №2-3227/12, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 23 січня 2014 року.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 220/2751/18 провадження № 61-2853св20.

Отже, ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2023 року не вирішено питання про права, інтереси та/або обов`язки Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» щодо виконання рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 8 червня 2012 року.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За обставин встановлення після відкриття апеляційного провадження, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 362 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2023 року за заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді І. М. Литвинюк

О. О. Одинак