РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Смоляра О.А.

при секретарі Панченко І.І.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,-

встановив:

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, 20.08.1978 уклала шлюб з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01.12.2014 у справі № 707/3014/14-ц шлюб між ними було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. У період спільного подружнього життя, позивачем та ОСОБА_6 побудовано будинок в АДРЕСА_1 . На підставі рішення Свидівоцької сільської ради від 20.04.2010 № 60 будинок було введено в експлуатацію. Право власності на даний будинок було зареєстровано за ОСОБА_6 28.05.2010 КПП «ЧОО БТІ», свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.05.2010, серія НОМЕР_1 . Кошти, які витрачались на будівництво будинку не належали виключно ОСОБА_6 , це були кошти їхньої з позивачем родини. Даний будинок відчужено ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 за договором дарування від 06.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. Позивач вказує, що не надавала згоди на розпорядження будинком, її не повідомили про укладення договору, даний будинок є спільною власністю подружжя, було побудовано та введено в експлуатацію під час шлюбу. Також, за період шлюбу на ім`я ОСОБА_6 було придбано два автомобілі марки Opel Frontera д.н.з. НОМЕР_2 та марки Mitsubishi Pajero Sport. д.н.з. НОМЕР_3 . Наразі відповідач розпоряджається вказаним майном одноособово, не визнає право власності позивача на даного майна, не розглядає можливості сплатити компенсацію. За життя ОСОБА_6 поділу спільного майна подружжя проведено не було, оскільки ОСОБА_6 ніколи не оспорював права власності позивача на даного будинку та автомобілі, обіцяв сплатити позивачу кошти в добровільному порядку. З огляду на вказане, позивач звернулась до суду із вимогою про визнання недійним договору дарування будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від 06.02.2019, укладеного між ОСОБА_6 , дарувальником, та ОСОБА_2 , обдарованою, який посвідчено приватним нотаріусом Фіщуком С.О. та зареєстровано в реєстрі за № 647; визнання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , кооператив «Дніпровець» спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ; визнання за позивачем право власності на частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , кооператив «Дніпровець»; визнання автомобіля марки Opel Frontera д.н.з. НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ; визнання автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport. д.н.з. НОМЕР_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ; визнання за позивачем право власності на частину автомобіля марки Opel Frontera д.н.з. НОМЕР_2 ; визнання за позивачем право власності на частину автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport. д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до ухвали суду від 30.01.2023 про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; у справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.01.2023 відмовлено в залученні в якості третіх осіб нотаріусів Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. та ОСОБА_7 .

В установлений строк на позовну заяву до суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , яким відповідач просить повністю відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції вказала, що вказаний будинок будувався за кошти, які частково належали їй, а частково ОСОБА_6 , оскільки з 2006 року вона проживала з ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах. Крім того зазначає, що докладала зусиль в процесі будівництва, а саме: знаходила будівельні та ремонтні бригади, укладала з ними відповідні угоди, проводила закупівлю відповідних матеріалів. Вказує, що позивач в спірному дачному будинку не проживала і не користувалась ним жодного дня, як і не користувалась транспортними засобами, придбаними на ім`я ОСОБА_6 . Також позивач жодним чином не оскаржувала свідоцтва про право власності на будинок та автомобілі на ім`я ОСОБА_6 . Фактично позивач мала право на поділ спільної сумісної власності, але не вчиняла жодних дій для цього. На момент оскаржуваного правочину дарування від 06.02.19 майно, а саме: дачний будинок, фактично вже не був спільною сумісною власністю подружжя позивача та ОСОБА_6 . Крім того при розгляді даної справи відповідач та її представник просили застосувати строк позовної давності, який почався з моменту розірвання шлюбу позивача та ОСОБА_6 .

Позивач надала до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що в червні 2021 року на адресу її реєстрації надійшло податкове-повідомлення-рішення від 21.05.2021 № 0-2325 від ГУ ДПС у Черкаській області про сплату ОСОБА_6 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в якому зазначалось, що останній є власником спірного будинку, дата державної реєстрації права власності 23.10.2019 та він повинен сплатити податок в розмірі 136,18 грн. Про надходження цього повідомлення позивач повідомила ОСОБА_6 , який не заперечував даний факт. Тому позивач була впевнена, що даний будинок знаходиться у його володінні. Про факт відчуження спірного будинку на користь відповідача їй стало відомо лише під час отримання відзиву на позовну заяву в цивільній справі № 707/883/22, який було отримано 19.08.2022, тому вважає, що саме з цього дня слід визначати строк звернення до суду. Також зазначала, що фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 були не можливі до припинення шлюбу, який було укладено між нею та ОСОБА_6 . Будь-які їхні стосунки не могли мати юридичної сили в розумінні сім`ї, прав та обов`язків подружжя, у відповідності до вимог СК України.

Відповідач надала до суду заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України, в яких повністю заперечила проти доводів, викладених у відповіді на відзив. Свою позицію аргументувала тим, що позивачка могла довідатись про оформлення документів одноосібно на ОСОБА_6 з 20.04.2010, тобто з моменту оформлення та отримання документів. Вказувала, що позивач мала право оспорювати право власності на частину дачного будинку та автомобілі, але це не робила цього. Крім того, зазначала помилковість твердження про пов`язування своєї обізнаності про порушення її права як співвласниці лише з укладенням договору, оскільки на момент його укладення ОСОБА_6 мав право його одноосібно відчужувати, бо позивачка вже пропустила строк на звернення до суду з позовом про поділ майна.

Ухвалою суду від 25.04.2023 закрито підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в позові з підстав, викладених у відзиві.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_6 з серпня 1978 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4

01.12.2014 заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , зареєстрований 20.08.1978 виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 12 розірвано.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно», виданого КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 28.05.2010 № 26253759, дачний будинок з терасою № 16а/1, що знаходить за адресою: АДРЕСА_2 належав на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 26.05.2010, серія НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , 08.01.2009 за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport. д.н.з. НОМЕР_3 . Також, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , 05.09.2009 за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на автомобіль марки Opel Frontera д.н.з. НОМЕР_2 .

06.02.2019 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О., за яким ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар дачний будинок з терасою АДРЕСА_3 .

Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності про ринкову вартість об`єкту нерухомості ФОП ОСОБА_8 від 04.05.2022, загальна вартість частки дачного будинку з терасою АДРЕСА_3 становить: 2 193 750, 00 грн.

21.05.2021 за адресою проживання позивача: АДРЕСА_4 надійшло податкове повідомлення-рішення № 0-2325 від ГУ ДПС у Черкаській області, яким повідомлено ОСОБА_6 про необхідність сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 136,80 грн. за 2020 рік. В доданому до нього розрахунку у якості обєкта оподаткування визначено: дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації: 23.10.2019, дата державної реєстрації припинення права власності: 06.02.2020.

Відповідно договору підряду будівництва житлового будинку від 01.09.2009 між ОСОБА_2 (замовник) та ФОП « ОСОБА_9 » (підрядник), підрядник прийняв на себе зобов`язання власними силами та силами залучених субпідрядних організацій виконати для замовника роботи пов`язані будівництвом двоповерхового житлового будинку, площею 190 кв.м., розташованого в кооперативі Дніпровець, с. Свидівок, членом кооперативу є ОСОБА_6 , будівництво здійснюється відповідно до ескізного проекту наданого замовником, у відповідності до умов цього договору, а замовник зобов`язується надати підряднику будівельний майданчик, прийняти виконані роботи та розрахуватись з підрядником відповідно до умов даного договору. В процесі будівництва будинку ОСОБА_2 проводила закупівлю відповідних матеріалів, що підтверджується доданими накладними та товарними чеками на закупівлю будівельних та ремонтних матеріалів, де в багатьох зазначено ім`я ОСОБА_2 або ФОП « ОСОБА_9 »

Також до матеріалів справи позивачем надано спільні фотографії із ОСОБА_6 без зазначення подій, які на них зафіксовані.

В судовому засіданні ОСОБА_2 допитана в якості свідка показала, що з кінця 2006 року проживала спільно з ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах, 2007 року народився спільний син. Всі разом проживали в її будинку, а приблизно в 2009-2010 роках в Києві. 2008 році з ОСОБА_6 почали будувати будинок за спільні кошти. Вказувала, що витрачала багато власних коштів, укладала договір підряду будівництва житлового будинку, купувала багато будівельних матеріалів; в 2010 році переїхали в спірний будинок, де й спільно проживали до смерті ОСОБА_6 . Також ОСОБА_10 повідомила, що автомобіль марки Opel Frontera д.н.з. НОМЕР_2 зареєстрований після фактичного розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport НОМЕР_3 був зареєстрований за ОСОБА_6 . В 2019 році ОСОБА_6 подарував будинок ОСОБА_10 , оскільки хотів, щоб він надалі залишився їхньому спільному синові. ОСОБА_6 за життя домовився із ОСОБА_4 про те, що він переписує на їхнього старшого сина будинок в с. Руська Поляна та квартиру в м. Черкаси, а собі залишає будинок на Дніпрі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що знайомий з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 1980 року, останні є його сусідами по будинку в АДРЕСА_5 . З вказаними особами близьких відносинах не перебував, про розірвання шлюбу йому не відомо, ОСОБА_6 бачив по вихідних, приблизно 1-2 рази в місяць. Про будівництво іншого будинку ОСОБА_6 йому не відомо.

Свідок ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 1980 року є її сусідами по будинку в АДРЕСА_5 . З вказаними особами познайомилась в 1996 році та перебувала з ними у дружніх відносинах, часто приходили один до одного в гості, свідок часто допомагала їм по господарству. Про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 свідкові нічого не було відомо. Повідомила, що ОСОБА_6 приблизно в 2007 році казав їй, що хоче зробити сюрприз родині та будує якийсь будинок. В 2011 році перестала працювати у Капліїв, але спілкувалась і продовжує спілкуватись із позивачем, про приїзди ОСОБА_6 після 2011 року повідомити не може.

Свідок ОСОБА_13 показала, що працювала в будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_2 протягом 4 років, починаючи з 2008 року. Ключі від будинку їй надала відповідач та ОСОБА_6 , які на той час закінчували будівництво. Позивача свідок не знає, ОСОБА_14 особисто не бачила, лише чула про нього.

Свідок ОСОБА_15 показав, що з ним, як з прорабом, укладались договори щодо будівництва будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , питання оплати обговорювались з ними обома, 30 % від обумовленої суми надала відповідач. З ОСОБА_4 він не знайомий та не бачив її.

Свідок ОСОБА_16 показав, що працював разом із ОСОБА_6 та пояснив, що з 2006 року ОСОБА_6 почав проживати спільно з ОСОБА_2 , останні надалі стали його сусідами, бо побудували будинок поруч. Будинок ОСОБА_6 та ОСОБА_2 будувати спільно. З ОСОБА_4 свідок не знайомий, старшого сина ОСОБА_6 на будівництві не бачив.

Свідок ОСОБА_17 показав, що робив ремонт у будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_2 протягом 2-3 місяців в 2009 році. Його послуги та кошти на будівельні матеріали оплачувала відповідач або її батько; позивача та ОСОБА_14 не знає.

3.Релевантні джерела права та акти їх застосування

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Відповідно ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

4.Оцінка доказів та аргументів сторін

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.1978 року. За час подружнього життя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 набули спірне майно, а саме, дачний будинок з терасою № 16, що знаходить за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Свидівок, кооператив «Дніпровець», який було зареєстровано в 2010 році за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 26.05.2010, серії НОМЕР_1 , автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport. д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , 08.01.2009, а також автомобіль марки Opel Frontera д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , 05.09.2009. судом встановлено, що про реєстрацію спірного майна за ОСОБА_6 до моменту розірвання шлюбу їй було відомо.

01.12.2014 заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано. Дане рішення позивачем не оскаржувалось, позовна вимога про встановлення факту перебування в фактичних шлюбних відносинах під час розгляду даної справи не заявлялась, а тому суд приходить до висновку, що фактично шлюбні відносини між позивачем та ОСОБА_6 припинились з дня набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили. Дану обставину підтверджує і позивач у позовній заяві, в якій вона вказала, що їхнє подружнє життя тривало 36 років, тобто з 1978 по 2013 рік.

Ще до припинення шлюбних відносин з позивачем ОСОБА_6 перебувавав у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2 , з якою спільно проживав однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, від якого вони мають спільну дитину, відповідача по справі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки вказане вище спірне майно було набуте подружжям під час шлюбу, суд виходячи з принципу спільності майна подружжя, приходить до висновку що воно було спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Відповідач заявив клопотання про застосування до даних правовідносин при розгляді справи строків позовної давності.

Згідно правової позиції Верховного Суду у Постанові від 28.12.2020 по справі № 345/2962/14, при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

При вирішенні питання суд керується принципом добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Суд, за результатами судового розгляду, прийшов до висновку, що позивач була або повинна була дізнатись про наявність рішення про розірвання шлюбу, їй було відомо про наявність спірного майна, реєстрацію майна одноособово за ОСОБА_6 , як встановлено в судовому засіданні після припинення шлюбних відносин між сторонами фактично відбувся поділ майна, частина якого залишилось позивачу, а спірне майно залишилось ОСОБА_6 , та в подальшому, відповідно, ОСОБА_6 не претендував на майно, що залишилось позивачу, а вона в свою чергу не претендувала на спірне майно, що залишилось ОСОБА_6 , тому саме з часу припинення шлюбних відносин після якого фактично відбувся поділ майна подружжя і слід рахувати початок перебігу строку позовної давності, а саме з часу набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, тобто 12.12.2014, та тривав три роки та закінчився 01.12.2017 року. Саме з часу припинення шлюбних відносин та реального розподілу майна позивачу було відомо про можливе порушення своїх прав щодо майна подружжя.

Суд вважає що при зверненні до суду позивач діяла всупереч принципу добросовісності, оскільки подала даний позов всупереч своїй попередній поведінці, остання не претендувала та не користувалась, не цікавилась долею спірного майна після припинення шлюбних відносин. Порушення даного принципу також вказує те, що позивач звернулась до суду з позовом після смерті ОСОБА_6 , в протилежному випадку при житті останній мав право та міг би подати зустрічний позов, та претендувати на ту частину майна яка після розірвання шлюбу та фактичного розподілу майна залишилась позивачу.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача та її представника про те, що строк звернення до суду розпочався з моменту її ознайомлення з копією договору дарування дачного будинку від 06.02.2019, а саме з 19.02.2022, та отримання копії рішення про розірвання шлюбу 20 січня 2022 року, оскільки позивачем не надано доказів та підтвердження того, що вона не могла, або була позбавлена можливості дізнатись про вказані обставини, Позивач, як вказано вище, сама в позовній заяві вказала, що їхнє подружнє життя з ОСОБА_6 тривало 36 років, починаючи з 1979 року, тобто по 2013 рік, та пов`язано в часі з винесенням рішення про розірвання шлюбу між ними.

Таким чином суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку із пропуском позовної давності.

Оскільки не підлягає до задоволення позов про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, а позовна вимога про визнання договору дарування дачного будинку є похідною, вона також не підлягає до задоволення.

5.Розподіл судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі суд враховує, що згідно ст. 141 ЦПК України ці витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку суд відмовив у задоволенні позову, в той час як відповідачі не заявили про наявність у них будь-яких документально підтверджених судових витрат, а тому в справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Олександр СМОЛЯР