Справа № 571/521/23
Провадження № 2/571/134/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Комзюк А.Ф., за участю секретаря судового засідання Гордійчук Т.О., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно позовної заяви позивач зазначає, що рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року у справі №571/1531/16-ц стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 400 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 20 грудня 2016 року до досягнення дітьми повноліття.

З метою примусового виконання рішення суду Рокитнівським відділом державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №53609237.

З 15.05.2019 відповідач почав недобросовісно сплачувати аліменти. Відповідно до розрахунку Рокитнівського відділу державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.03.2023 становить 102 521,32 грн..

Жодні дії, які вчиняються державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №53609237 з метою примусового виконання рішення суду на ОСОБА_1 не впливають.

Враховуючи, що початкова заборгованість зі сплати аліментів виникла у травні 2019 року, розрахунок суми неустойки (пені) на заборгованість зі сплати аліментів розрахований з 01 червня 2019 року та становить 559 589,40 грн.. Оскільки розмір неустойки (пені) не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, то у даному випадку неустойка (пеня) дорівнює розміру заборгованості по аліментах і складає 102 521,32 грн.

Покликаючись на норми Сімейного кодексу України, правові позиції Верховного Суду просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 102 521,32 грн..

Ухвалою суду від 05.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилася, позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що поки мав можливість заробляти кошти за кордоном, аліменти сплачував у повному обсязі. Однак, про те, що збільшився розмір прожиткового мінімуму на дітей він не знав, державний виконавець жодного разу не повідомляв, що необхідно сплачувати більшу суму. Про наявність заборгованості по аліментах дізнався наприкінці 2022 року.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають троє неповнолітніх дітей.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23.02.2017 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 400,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 20 грудня 2016 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.6-7).

Відповідно до постанови державного виконавця Рокитнівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Кушнір В.В. від 21.03.2017 відкрито виконавче провадження №53609237 з виконання виконавчого листа Рокитнівського районного суду Рівненської області №571/1531/16-ц, виданого 20.03.2017 (а.с.8).

Встановлено, що з травня 2019 року сплата аліментів здійснювалась не у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по аліментам.

Згідно здійснених органом ДВС розрахунків заборгованості по аліментах, загальна заборгованість відповідача перед позивачкою по сплаті аліментів на утримання дітей станом на 01 березня 2023 року становить 102 521,32 грн.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини сьома-восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу вимог частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Рокитнівським відділом відділом державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області 10.03.2023 за вих. №4136 вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 01 березня 2023 року (за період із 15 травня 2019 року по 01.03.2023 року) становить 102 521,32 грн.. З вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 періодично здійснювалась виплата аліментів згідно рішення суду. З грудня місяця 2022 року по лютий місяць 2023 року включно, аліменти відповідачем не сплачуються (а.с. 10-13).

Згідно з частинами першою-третьою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

В постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Верховний Суд у постанові Великої Палати від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені один відсоток за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 15травня 2006року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та тягнення аліментів" передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Позивачем проведено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з травня 2019 року по лютий 2023 року, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за вказаний період становить 559 589,40 гривень, що перевищує загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів (102 521,32 грн.).

З урахуванням приписів статті 196 СК України позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі 102 521,32 грн., що складає 100 відсотків розміру заборгованості по аліментах.

Розрахунок неустойки (пені) відповідачем не спростований.

Перевіривши розрахунок розміру неустойки (пені), судом встановлено, що такий розрахунок проведений позивачем з дотриманням вимог ст.196 СК України.

Посилаючись на те, що розмір пені за прострочення сплати аліментів значно перевищує загальну суму заборгованості, відповідно до ч. 1 ст.196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі, що дорівнює сумі заборгованості по аліментах 102 521,32 грн..

Дослідженими доказами по справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , знаючи про рішення судів, згідно яких зобов`язаний сплачувати аліменти, починаючи з травня 2019 року періодично сплачував аліменти на утримання неповнолітніх дітей, однак у неповному розмірі (а.с. 10-13).

При цьому, відповідач не надав доказів, що свідчили б про наявність у нього поважних причин, які утруднили сплату ним аліментів у визначеному законом розмірі. Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів під час розгляду справи судом не встановлено.

Таким чином, позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 100 відсотків суми заборгованості по аліментах, тобто 102 521,32 гривні, відповідно до розрахунку боргу по аліментах, підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривні, оскільки відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів позивач звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено.

Керуючись ст.196 СК України, ст.ст.258,259,264-265,268,354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, згідно рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року, в розмірі 102 521 (сто дві тисячі п`ятсот двадцять одна) гривня 32 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисячя сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 15.06.2023.

Суддя А.Ф.Комзюк