Єдиний унікальний номер 725/2361/23
Номер провадження 2/725/270/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач через свого представника звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який між ними було розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.08.2011 року. Під час вказаного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з позивачкою та на підставі зазначеного вище судового рішення з відповідача на її користь стягувались аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення донькою повноліття.

На даний час ОСОБА_3 досягла повноліття, проте продовжує навчання та є студенткою денної форми навчання Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича, у зв`язку з чим не може сама себе утримувати та потребує матеріальної допомоги, а самостійно позивач не має змоги забезпечити усі потреби доньки, що зумовило необхідінсть звернення до суду з даним позовом.

Вважає, що відповідач має змогу надавати грошову допомогу своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання, оскільки офіційно працевлаштований, отримує стабільний заробіток, який перевищує розмір середньої заробітної плати в Чернівецькій області.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку на утримання їх спільної доньки, яка продовжує навчання , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до закінчення дитиною навчання; стягнути з відповідача на корись позивача витрати на правову допомогу.

Позивач в судове засідання не з`явилась, в її інтересах діяла представник, яка направила до суду заяву про розгляд справи без ї участі, заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав про часткове визнання ним позовних вимог, зокрема не заперечував свого обов`язку та наявності у нього можливості утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, проте вважає, що аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку буде становити для нього надмірний тягар з огляду на перебування у нього на утриманні батька ОСОБА_4 , який є особою з інвалідністю першої групи, у зв`язку з чим також потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбу, який між ними було розірвано, що підтверджується копією рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.08.2011 року. Під час вказаного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/с 10, 15).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишилась проживати разом з матір`ю та згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.08.2011 року з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно до досягнення донькою повноліття (а/с 15).

Так, на момент звернення позивача до суду з даним позовом ОСОБА_3 досягла повноліття.

Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України.

Разом з тим, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За наслідками розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 навчається на першому курсі денної форми навчання спеціальності «Харчові технології» (державне замовлення) науково-навчального інституту біології, хімії та біоресурсів Чернівецького національного університету імені Ю.Федьковича за ступенем «Бакалавр» (а/с 14).

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований та працює на посаді водія ДП «Український державний центр радіочастот», має на утриманні батька похилого віку, який є особою з інвалідністю першої групи (а/с 10,11).

З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

З урахуванням встановлених обставин справи, однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх дітей, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з визначенням розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача та встановленні в ході судового розгляду даного спору обставини свідчать про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів, у зв`язку з навчанням його повнолітньої доньки та розмір аліментів в розмірі 1/4 частини його доходу не буде становити для нього надмірний тягар з огляду також на перебування на його утриманні непрацездатного батька, який є особою з інвалідністю першої групи.

З урахуванням конкретних обставин справи, наданих сторонами доказів, однакового обов`язку обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які потребують допомоги у зв`язку з навчанням, суд приходить до висновку, щовідповідач повинен та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує на теперішній час навчання, і у зв`язку з чим її потребує на весь період її навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років.

Крім того, відповідно до ст.ст. 201, 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Так, позивач звернулась до суду з позовом 30.03.2023 року, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті та саме з цього часу з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти.

Щодо вимог позивача про стягнення аліментів у розмірі, що не є меншим 50 % прожиткового мінімуму, суд приходить до висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, натомість у відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Таким чином, з набуттям повноліття ОСОБА_3 не вважається дитиною, а тому відповідні положення закону до неї застосовані бути не можуть.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 984,50 грн., оскільки позов задоволено частково.

Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до поданого позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, позивач очікувала понести витрати у зв`язку з розглядом справи у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

В ході судового розгляду вказаного спору представник позивача подала остаточний розрахунок судових витрат та докази їх понесення відповідно до яких витрати на правову допомогу позивача становлять 7500 грн. (а/с 35).

У відповідності до вимог ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими представником позивача доказами, а саме: договору про надання юридичної (правничої) допомоги №86/23 від 09.03.2023 року, копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру, звіту-акту про наданні послуги, суд приходить до висновку, що позивач дійсно понесла витрати на правову допомогу в сумі 7500 грн., розмір яких є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та складністю справи.

З урахуванням того, що позов підлягає частковому задоволенню, вказані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 6877,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 199, 200, 201 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання їх спільної повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30.03.2023 року та до закінчення ОСОБА_3 навчання у Чернівецькому національному університеті імені Ю.Федьковича, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 984,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правову допомогу в сумі 6877,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна