ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1940/23 Справа № 203/2288/21 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 06 липня 2022 року в цивільній справі номер 203/2288/21 Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач звертався до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 26.07.2011 року. Відповідно до виявленого бажання відповідача, йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.

АТ КБ «ПриватБанк» виконав у повному обсязі свої зобов`язання перед відповідачем та надав йому можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах, встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідач не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, з урахуванням внесених відповідачем коштів станом на 16.05.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 44734,60 грн, з яких: 38552,91 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6211,69 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»: заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 26.07.2011 року станом на 16.05.2021 року у розмірі 44734,60 грн, з яких: 38552,91 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6211,69 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом; судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 06 липня 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 06 липня 2022 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з

порушенням норм процесуального та матеріального права.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до анкети-заяви від 26.07.2011 року відповідач погодився, що анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складають договір про надання банківських послуг. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору. Заперечень щодо умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано.

Звертає увагу, що відповідач після отримання перевипущених карт здійснив дії щодо проведення їх активації та, користуючись цими картами, отримував кредитні кошти.

Відповідачем не спростовано фактичне користування кредитними коштами. З розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку прослідковується, що відповідач користувався кредитними коштами, отримував кошти через банкомати, розраховувався за товари та послуги та ін. Відповідач частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Суд в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків.

Банком були надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Надана виписка та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем не спростовано ці докази. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту також не надав.

Суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову, не врахував вищевказані обставини та звільнив відповідача від відповідальності за укладеним договором з одних лише формальних міркувань.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скарг, в якому він просив залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі. До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Проте, до відзиву ОСОБА_1 не додано доказів надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи, тому апеляційний суд не приймає до уваги такий відзив.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 26.07.2011 року відповідачем - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заповнена та підписана анкета-заява про те, що він приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 37, 38, том 1).

До матеріалів справи долучено витяг з умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 (а.с. 46-94, том 1).

30.06.2020 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 39-43, том 1).

Доданим до позову витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено Умови та порядок користування карткою «УНІВЕРСАЛЬНА». Також в ній визначено порядок нарахування процентів та штрафних санкцій (а.с. 44-45, том 1).

Відповідно до довідки про надані картки відповідачем було отримано наступні кредитні картки: від 07.10.2014 року № НОМЕР_1 з терміном дії до 08/17, від 18.08.2016 року № НОМЕР_2 з терміном дії до 05/20 (а.с. 35, том 1).

У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 міститься інформація про зміну кредитного ліміту. З 01.07.2020 року кредитний ліміт становить 0,00 грн (а.с. 36, том 1).

На підтвердження суми заборгованості надано виписку за період з 07.10.2014 року по 14.05.2021 року за кредитним договором б/н укладеним з відповідачем (а.с. 112-179, том 1).

З виписки за кредитним договором б/н від 26.07.2011 року вбачається, що станом на 16.05.2021 року заборгованість ОСОБА_1 складає 44734,60 грн, з них 38552,91 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6211,69 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом (а.с. 10-34, том 1).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 09.02.2022 року №6CI2H6MTONT85ERB видно, що ОСОБА_1 станом на 09.02.2022 року має залишок заборгованості за угодою №SAMDNWFC7 від 07.10.2014 року у розмірі 23219,70 грн (картка «Універсальна Голд») та за угодою №SAMDNWFD700 від 18.05.2021 року (картка Bad Card) - у розмірі 2770,00 грн (а.с. 211, том 1).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 08.04.2022 року №3BD4A17Q7RLKVJP8 вбачається, що ОСОБА_1 станом на 08.04.2022 року має залишок заборгованості за угодою №SAMDNWFC7 від 07.10.2014 року у розмірі 19046,91 грн (картка «Універсальна Голд») та за угодою №SAMDNWFD700 від 18.05.2021 року (картка Bad Card) - у розмірі 2770,00 грн (а.с. 227, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Проте з вказаними висновками суду першої інстанції не можна погодитись, виходячи з наступного.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 цього Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З заяви-анкети, яка підписана відповідачем, вбачається, що «Я згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір приєднання банківських послуг. Я ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовій формі…».

Підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та користуючись кредитними коштами, апеляційний суд вважає, що між сторонами по справі існують кредитні правовідносини, щодо яких сторони погодили істотні умови договору кредиту про суму кредиту, строку її повернення та розміру процентів.

Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 26.07.2011 року вбачається, що станом на 16.05.2021 року заборгованість ОСОБА_1 складає 44734,60 грн з них 38552,91 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6211,69 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.

Ці дані також підтверджуються випискою за період з 07.10.2014 року по 14.05.2021 року за кредитним договором б/н укладеним з відповідачем.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 09.02.2022 року №6CI2H6MTONT85ERB вбачається, що ОСОБА_1 станом на 09.02.2022 року має залишок заборгованості за угодою №SAMDNWFC7 від 07.10.2014 року у розмірі 23219,70 грн (картка «Універсальна Голд») та за угодою №SAMDNWFD700 від 18.05.2021 року (картка Bad Card) - у розмірі 2770,00 грн.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 08.04.2022 року №3BD4A17Q7RLKVJP8 видно, що ОСОБА_1 станом на 08.04.2022 року має залишок заборгованості за угодою №SAMDNWFC7 від 07.10.2014 року у розмірі 19046,91 грн (картка «Універсальна Голд») та за угодою №SAMDNWFD700 від 18.05.2021 року (картка Bad Card) - у розмірі 2770,00 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами, та підлягають задоволенню.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що, як убачається з виписки за період з 07.10.2014 року по 14.05.2021 року за кредитним договором б/н укладеним з відповідачем, саме з 07.10.2014 року було відкрито кредитний рахунок відповідача.

Позивачем подано позов про стягнення заборгованості за період станом на 16.05.2021 року, яка на той час становила 44734,60 грн.

З довідок від 09.02.2022 року та 08.04.2022 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 погашав заборгованість за договором від 07.10.2014 року, оскільки її розмір станом на 09.02.2022 року становив - 23219,70 грн, станом на 08.04.2022 року - 19046,91 грн.

Тому апеляційний суд приходить до висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 в розмірі 19046,91 грн.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн (а.с. 110, том 1), позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 в розмірі 966,51 грн.

Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 3405,00 грн (а.с. 251, том 1), тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1449,77 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 06 липня 2022 року - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 19046,91 грн (дев`ятнадцять тисяч сорок шість грн 91 коп.).

В інший частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 966,51 грн та апеляційної скарги в розмірі 1449,77 грн, а всього 2416,28 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: