ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1110/21

Провадження № 22-ц/4820/883/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/1110/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Козаком Іваном Олександровичем, на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року в складі судді Бондарчук Л.А. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суд з позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності:

-на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на 1/2 частку земельної ділянки площею 2.01 га кадастровий номер :03:005:0046 цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №126313 виданого Старокостянтинівською райдержадміністрацією 21 листопада 2007 року;

- на 1/2 частки земельної ділянки площею 2.01 га кадастровий номер :03:005:0047 цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХМ №068965 виданого Старокостянтинівською райдержадміністрацією 15 січня 2004 року.

На підтримання заявлених позовних вимог, позивач посилався, що він має право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 . Крім нього, право на спадщину має його сестра ОСОБА_1 . Позивач вказував, що він прийняв спадщину у встановленому законом порядку, проте нотаріусом йому відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з наявністю заповіту на користь ОСОБА_1 , посвідченого сільським головою Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району 15 лютого 2008 року. ОСОБА_2 вважає зазначений заповіт нікчемним, оскільки він посвідчений особою, яка немала на це права.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2021 року, позовну заяву в частині визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , залишено без розгляду.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на :

- 1/2 частку земельної ділянки площею 2.01 га, кадастровий номер :03:005:0046, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (бувшої Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району), яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №126313, виданого Старокостянтинівською райдержадміністрацією 21 листопада 2007 року;

- 1/2 частки земельної ділянки площею 2.01 га кадастровий номер :03:005:0047 цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХМ № 068965, виданого Старокостянтинівською райдержадміністрацією 15 січня 2004 року.

Додатковим рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 грн судового збору.

ОСОБА_1 не погодилася з таким рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу. При цьому представник апелянтки вказує, що судом не прийнято до уваги, що заповіт укладено у письмовій формі та посвідчено особою, згідно вимог ст. 1251 ЦК України, оскільки в населеному пункті немає нотаріуса, тому він посвідчений уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування. Визнання такого заповіту нікчемним, буде порушувати принцип свободи заповіту та волю самого заповідача, який вже не може виразити свою волю іншим шляхом у зв`язку з його смертю. Також посилається представник апелянтки, що на дату складення оспорюваного заповіту, вимоги до його форми та порядку посвідчення, були визначені Главою 85 книги шостої ЦК України, Законами України «Про нотаріат» та «Про місцеве самоврядування в Україні» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, у редакції чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту. Отже, повноваження сільському голові на посвідчення заповіту були надані відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме п.19 ч. 3 ст. 42 цього Закону і у суду не було підстав вважати оспорюваний заповіт нікчемним, а відтак відсутні підстави і до задоволення позовних вимог.

Тому ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 є батько позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1

15 лютого 2008 року ОСОБА_3 склав заповіт, за яким заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він буде мати право своїй дочці ОСОБА_1 . Заповіт був посвідчений сільським головою Коржанівської сільської ради Мазуренком В.Л., зареєстрований у реєстрі за № 3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

На час смерті ОСОБА_4 , тобто на час відкриття спадщини, позивач ОСОБА_2 постійно проживав разом зі спадкодавцем і місце його проживання було зареєстровано разом з місцем проживання спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, яке є предметом спору в даній справі. у вигляді:

- земельної ділянки площею 2.01 га кадастровий номер :03:005:0046 цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №126313 виданого Старокостянтинівською райдержадміністрацією 21 листопада 2007 року;

- земельної ділянки площею 2.01 га кадастровий номер :03:005:0047 цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХМ №068965 виданого Старокостянтинівською райдержадміністрацією 15 січня 2004 року.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_5 спадщину прийняли його діти як спадкоємці першої черги за законом - син ОСОБА_2 , як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час смерті, та дочка ОСОБА_1 шляхом подання 20 травня 2014 року заяви нотаріусу про прийняття спадщини за законом.

На підставі вказаних заяв у Старокостянтинівській державній нотаріальній конторі Хмельницької області 23 травня 2014 року заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 за № 331/2014.

Завідуючою Старокостянтинівської нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_2 у видачі Свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 у зв`язку з наявністю заповіту ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , посвідченого сільським головою Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 15 лютого 2008 року ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до норм статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За нормами статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (частина перша, третя статті 1247 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до статті 1251 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено систему місцевого самоврядування, яка включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Відповідно до положень частини першої статті 11, частин першої, третьої статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданні.

Підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Відповідно до положень частини шостої та частини восьмої статті 59 зазначеного вище Закону передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

До повноважень сільського голови, передбачених статтею 42 вказаного Закону не було віднесено питання прийняття розпорядження щодо покладання обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря виконкому сільської ради.

Пунктом 1 частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних).

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Мін`юсту від 25 серпня 1994 року № 22/5 з подальшими змінами і доповненнями (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських радах народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», у разі посвідчення угоди не тим органом або службовою особою, на яких покладено здійснення нотаріальних функцій, угода не може вважатися укладеною з додержанням встановленої нотаріальної форми.

Згідно повідомлень сільського голови Староостропільської сільської ради та архівного відділу Хмельницької державної районної адміністрації рішення про уповноваження секретаря сільської ради чи іншої посадової особи сільської ради на вчинення нотаріальних дій в період з 01.01.2006 року по 31.12.2010 року Коржівською сільською радою не виносилось, в архівних матеріалах архівного відділу відсутні рішення Коржівської сільської ради про уповноваження секретаря сільської ради чи іншої посадової особи сільської ради на вчинення нотаріальних дій в період з 09.01.2006 року по 01.12.2010 року

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже з врахуванням наданих сторонами та досліджених доказів по справі, слід дійти висновку. що голова Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Мазуренко В.Л. на час складання спірного заповіту спадкодавцем ОСОБА_3 від 15 лютого 2008 року не мав повноважень посвідчувати спірний заповіт, оскільки вказаний орган місцевого самоврядування не приймав відповідних рішень про покладення на зазначену посадову особу цього органу функцій щодо вчинення нотаріальних дій, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що такий заповіт є нікчемним в силу вимог частини першої статті 1257 ЦК України.

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 09 грудня 2019 року у справі № 683/3061/18, від 06 лютого 2023 року в справа № 675/1611/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 517/129/20.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За нормами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено по справі позивач ОСОБА_2 , є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , прийняв спадщину після смерті останнього як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час смерті, однак позбавлений можливості узаконити свої спадкові права на 1/2 частину спадкового майна внаслідок наявності нікчемного заповіту. За наявності даного заповіту, який судом визнається нікчемним, нотаріус не може видати позивачу Свідоцтво про право на спадщину на належну йому частину спадкового майна.

З огляду на такі обставини колегія суддів вважає вірним, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання за ним права власності на спадкове майно, оскільки в інший спосіб за наявності нікчемного заповіту захистити своє порушене право позивач не може.

З врахуванням викладеного колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та вважає його законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, що голова сільської ради відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» мав повноваження на вчинення нотаріальних дій і вказана норма має вищу юридичну силу ніж інші норми права слід відхилити,

Так відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» в редакції на час посвідчення заповіту сільський, селищний, міський голова здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів.

В той же час як зазначено в нормах ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування» в редакції на час посвідчення заповіту до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, а ст. 37 Закону України «Про нотаріат» в редакції на час посвідчення заповіту визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії.

Отже чинним законодавством на час посвідчення заповіту було чітко визначено, що повноваження щодо вчинення нотаріальних дій у населених пунктах, де немає нотаріусів, відносяться до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, які своїм рішенням уповноважують певні посадові особи органу місцевого самоврядування на вчинення таких нотаріальні дії.

Виконавчим органом Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області голова даної ради ОСОБА_6 на час посвідчення заповіту не був уповноважений виконавчим органом даної ради на вчинення нотаріальних дій та відповідно до норм ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» в редакції на час посвідчення заповіту такі повноваження на вчинення нотаріальних дій напряму передбачені не були.

Також суд відхиляє посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у справі № 558/520/17 від 27 січня 2023 року, оскільки обставини в даній цивільній справі є відмінними від обставин в даній справі.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Козаком Іваном Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова