Номер провадження: 22-ц/813/4232/23
Головуючий у першій інстанції Федчишеної Т.Ю.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П. (суддя-доповідач),

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Пінькової К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2022 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, заінтересована особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

встановив:

12 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною вище заявою, в якій просив встановити факт смерті його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Горлівка, Донецької області, Україна.

Обґрунтовуючи вимоги вказаної вище заяви ОСОБА_1 зазначив про таке.

Заявник є внутрішньо - переміщеною особою.

30 вересня 2022 року з метою здійснення у встановленому законом порядку державної реєстрації смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території, заявник ОСОБА_1 звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса, водночас отримав відмову у проведенні такої реєстрації.

Вказане унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть ОСОБА_2 встановленого законодавством України зразка, з метою реалізації у подальшому передбачених законом прав, що стало підставою звернення до суду з цією заявою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги поданої ним заяви.

За доводами апеляційної скарги висновки суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення є помилковими, до яких суд дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, судом не надано належної оцінки зазначеним заявником обставинам в обґрунтування заявлених ним вимог, зокрема того, що м. Горлівка на разі знаходиться на території де ведуться активні бойові дії та є тимчасово окупованою територією України, що унеможливлює надання суду оригіналів документів, які ним надані у копіях на підтвердження факту смерті його матері на тимчасово окупованій території. Також скаржник зазначає, що є безпідставними посилання суду про те, що він позасудовим порядком має можливість отримати у відділі ДРАЦС свідоцтво про смерть своєї матері ОСОБА_2 встановленого законодавством України зразка.

У відзиві на апеляційну скаргу Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просив суд розглянути справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 без участі їх представника, ухвалити рішення на розсуд суду, у разі задоволення заяви ОСОБА_3 зазначити у судовому рішенні усі необхідні дані про особу, яка померла на тимчасово окупованій території, а також причину її смерті.

В судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника скаржника адвоката - Шепеля В.С. за доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Відповідно до положень ч.ч.1-5 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Згідно ч.1,ч.2, ч.5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що надані заявником копії лікарських документів та свідоцтва про смерть ОСОБА_2 за відсутності їх оригіналів, не можуть бути прийняті судом як докази на підтвердження факту смерті особи, в тому числі в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, і дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог вказаної вище заяви ОСОБА_1 , оскільки останнім не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаного факту. Крім того, судом зауважено, що заявник має можливість у позасудовому порядку отримати у відділі ДРАЦС свідоцтво про смерть ОСОБА_2 встановленого законодавством України зразка за умови надання оригіналів відповідних документів.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1,ч. 2,ч.3, ч. 4 ст. 317 ЦПК заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження наведених в заяві обставин та її вимог, ОСОБА_1 суду надана копія його паспорта, із якої убачається, що заявник з 1988 року зареєстрований у м. Донецьку, та з серпня 2015 року відповідно до копії довідки виданої УСЗН в Приморському районі м. Одеси є внутрішньо переміщеною особою (а.с.6), копія свідоцтва про його народження на підтвердження того, що він є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася у м. Горлівка, Донецької області, і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Горлівка, Донецької області, Україна, у віці 81 року, причина смерті: гостра серцева недостатність атеросклеротичний коронарокардіо склероз, на підтвердження чого заявником суду надані копія лікарського свідоцтва про смерть за № 2715 від 04 жовтня 2021 року, довідку про причини смерті ОСОБА_2 , копію свідоцтва про смерть останньої, що видані на тимчасово окупованій території України, зокрема, органами так званої "ДНР" ( а.с.7-8,9). Крім того, заявником надано суду копія відмови відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) у проведенні державної реєстрації смерті від 30 вересня 2022 року за № 13197/24.29-58 , за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про реєстрацію смерті ОСОБА_4 ( а.с.10).

Отже заявником ОСОБА_1 надано суду докази на підтвердження вказаних вище обставин, якими останній обґрунтовує вимоги своєї заяви.

Встановлення вказаного факту заявнику необхідно для оформлення у встановленому законом порядку свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , з метою реалізації спадкових та інших прав.

Так, є загальновідомим, що м. Донецьк відповідно до законодавства України є тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до п.8 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Видані на тимчасово окупованій території України документи про смерть відповідно до закону є недійсними і не можуть бути підставою для реєстрації смерті в позасудовому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану.

В Україні органами державної реєстрації актів цивільного стану смерть ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 не реєструвалась.

Від встановлення факту смерті ОСОБА_2 залежить реалізація майнових прав заявника ОСОБА_1 .

Отже з метою захисту прав ОСОБА_1 передбачених законом, заява останнього підлягає задоволенню, оскільки іншого порядку встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, окрім судового, законом не встановлено.

Колегія суддів враховуючи яке значення, має встановлення факту смерті ОСОБА_2 для реалізації прав заявника, як виняток, бере до уваги медичне свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме відомості, що містяться у вказаних документах, та підтвердженні в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами по справі.

При оцінці наданих заявником документів як доказів у цій справі, колегія суддів враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Також колегія суддів приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне зауважити, що відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України суд зобов`язаний під час розгляду справ окремого провадження сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно ст. 49 ЦК України щодо реєстрації актів цивільного стану зазначено, що реєстрації актів цивільного стану проводиться відповідно до закону.

Згідно ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.

Вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог.

Згідно з положеннями статей 5, 18 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях", діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, е незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Питання особливостей здійснення провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначенні положеннями статті 317 ЦПК України.

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана, зокрема, родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Водночас суд зауважує, що згідно з частиною другою статті 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Крім того, судам під час розгляду справ зазначеної категорії необхідно також брати до уваги практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, це стосується висновків ЄСПЛ, зроблених у справах проти Туреччини ("Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії ("Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "llascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди мас бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Статтею 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За правилами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 06 березня 2023 року N 80 внесено зміни до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України неодноразово оновлювало цей перелік. До оновленого переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією території України увійшли населені пункти Горлівського району, в тому числі і м. Горлівка. Водночас надалі на території Донецької області проводяться бойові дії, що створює загрозу життю та перешкоджає отриманню заявником - ОСОБА_1 оригіналів документів, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2 .

Апеляційний суд також приймає до уваги, що згідно постанови НБУ N 466 від 06 серпня 2014 року Банки України і "Укрпошта" призупинили здійснення усіх видів фінансових операцій у непідконтрольних Україні населених пунктах, тож неможливим є і отримання заявником оригіналів документів засобами поштового зв`язку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду про відмову в задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 з наведених у тексті оскаржуваного рішення підстав є помилковими, до яких суд дійшов з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставами для його скасування та ухвалення у справі нового судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 , крім того такі висновки є надмірним формалізмом у трактуванні процесуального законодавства, не відповідають загальним засадам цивільного провадження, що є неправомірним обмеженням права особи на справедливий суд, яке передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Водночас колегія суддів також зауважує, що вирішуючи цю справу суд без врахування обставин щодо ведення на території України бойових дій та перебування міста Горлівка у тимчасовій окупацій РФ, підійшов до оцінки обставин справи занадто формально, фактично позбавивши заявника можливості захистити свої законні права та інтереси.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 364,376,379,382,383 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце народження:Україна, Донецька область, м. Горлівка, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Горлівка, Донецької області, Україна, у віці 81 року, причина смерті: гостра серцева недостатність атеросклеротичний коронарокардіо склероз.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови.

Повний текст постанови складений 19 травня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова