Житомирський апеляційний суд
Справа №293/551/22 Головуючий у 1-й інст. Збаражський О. М.
Категорія 69 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №293/551/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради Житомирської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського О.М. в смт. Черняхів,

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просила:

- розірвати шлюбу між нею та ОСОБА_2 , що зареєстрований 01.02.2019 Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №150;

- визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , надавши дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини за вищевказаною адресою.

В обґрунтування позову зазначає, що 01.02.2019 між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Дніпровському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №150. Вказує, що від шлюбу у них народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що сімейні відносини з відповідачем не склалися через різні погляди на сімейне життя, розбіжність у характерах, роздільне виховання дитини. Крім того, вказує, що відповідач будує стосунки з іншою жінкою, із спільною дитиною не спілкується, що призвело до втрати почуття любові та поваги між сторонами і фактичного припинення шлюбних відносин. Зазначає, що подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Вказує, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, фінансово допомагає, проте не регулярно, а тому просить визначити місце проживання дитини за місцем її проживання та надати згоду на реєстрацію місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки з моменту народження дитини, декларування місця проживання не здійснено з тих підстав, що відповідач не бажає надати письмову згоду на реєстрацію місця проживання дитини. Враховуючи вищевикладене просить задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01.02.2019 Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №150. Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог в цій частині за необґрунтованістю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ОСОБА_2 також було подано позов до Голосіївського районного суду м. Києва про визначення місця проживання дитини з батьком, який за підсудністю був направлений на розгляд Черняхівському районному суду Житомирської області. Стверджує, що ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Зазначає, що ОСОБА_2 матеріально забезпечує сина, приймає активну участь у вихованні дитини, заінтересований в його всебічному розвитку, виявляє турботу до сина. Зазначає, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований з 01.12.2020 на посаді завідувача сектору в філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та має постійний стабільний дохід. Стверджує, що відповідач налаштований в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини.

Вказує, що ОСОБА_2 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Зазначає, що ОСОБА_1 самостійного заробітку та житла не має та не може забезпечити належний рівень соціального, духовного та психічного життя і здоров`я спільної дитини. Стверджує, що позивач не належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо догляду за дитиною. Зазначає, що ОСОБА_2 ніяким чином не заперечує права матері щодо спільної дитини, спілкування, виховання та піклування, водночас вважає, що в найкращих інтересах дитини буде проживання саме з ним, адже у нього створені кращі матеріально - побутові умови та хлопчик дуже прив`язаний до батька та йому дуже необхідне виховання батька. Враховуючи вищевикладене просить рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Зазначає, що відповідач жодним чином не допомагає утримувати сина, жодної участі у вихованні сина не приймає, до дитини не приїздить, сина останній раз бачив півтора року тому, до сина не телефонує, не дізнається про стан здоров`я сина, про нові досягнення сина, про інтереси сина. Вказує, що в вересні 2022 року відповідачу було присуджено сплачувати аліменти в розмірі 10 000 грн на утримання сина, проте відповідач ухиляється від їх сплати, заборгованість яких за період з травня 2022 року по січень 2023 року становить 84 193,55 грн. Стверджує, що відповідач 28.03.2023 звільнився з роботи в АТ «Державний ощадний банк України». Вказує, що відповідач жодних доказів щодо позитивної характеристики з місця роботи та місця проживання не надав. Звертає увагу на те, що наразі іде повномасштабна війна, в Києві майже щодня є влучання ракет, дошкільний заклад, на який посилається відповідач не працює, оскільки в ньому відсутнє укриття. Зазначає, що вона на даний час отримала посвідчення адвоката та працює адвокатом, як самозайнята особа.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині визначення місця проживання дитини, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 01.02.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №150. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 . Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 01.02.2019.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві - 06.09.2019.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 . Наведене підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи сформованої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА від 09.11.2020.

Згідно довідки переселенця №1821- ОСОБА_1 , разом із сином ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей наданих з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 1 квартал 2021 - 2 квартал 2022 року, та 3 квартал 2022 року ОСОБА_1 щомісяця отримувала соціальні виплати при народженні дитини у розмірі 860,00 грн.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області виданої 16.05.2022.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Лебединської міської ради Сумської області №02-09/1230 від 13.06.2022 дані щодо реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 відсутні.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Черняхівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Черняхівської селищної ради №73 від 15.07.2022, орган опіки та піклування зазначає, що ОСОБА_1 разом із дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Мати дитини створила належні умови для проживання та виховання сина: дитина має окрему мебльовану кімнату, іграшки, засоби гігієни, посезонний одяг та взуття. ОСОБА_1 офіційно перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, матеріально утримує дитину за рахунок заощаджених коштів. Відповідно до характеристики від 28.06.2022 виданої Горбулівським старостинським округом зазначено, що компрометуючих даних на ОСОБА_1 до Горбулівського старостинського округу не надходило. Враховуючи викладене орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради рекомендує проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 19.07.2022 складеного у складі посадових осіб Святошинської РДА м. Києва встановлено, що ОСОБА_2 проживає у квартирі, яку винаймає, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , розміщена на 9 поверсі 11 поверхового будинку, складається з 2 кімнат. Для дитини наявна окрема кімната, у якій є двоспальне ліжко, стіл, шафа для речей.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, за 1 квартал 2022 року, відповідачу нарахована заробітна плата в філії - Головне управління по м. Києву та Київській області акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в січні 2022 року в розмірі 18589,77 грн., в лютому - 35152,35 грн., в березні - 103106,15 грн.

Також, вбачається, що 13 червня 2022 року ОСОБА_2 також звернувся до суду з позов про визначення місця проживання дитини з ним. Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2023 року цивільну справу №752/6291/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування в особі служби в справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини прийнято до провадження Черняхівського районного суду Житомирської області.

Задовольняючи позов в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю суд першої інстанції виходив з того, що після фактичного припинення шлюбних відносин сторін, малолітній ОСОБА_4 з вересня 2021 року проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , яка створила належні умови для проживання, виховання та нормального розвитку дитини, піклується про дитину, займається її вихованням та розвитком, враховуючи вік дитини, яка є малолітньою її інтереси та її вікові потреби, тісний зв`язок дитини з матір`ю, а також висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Черняхівської селищної ради, перешкод для визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу разом із матір`ю - ОСОБА_1 не вбачається та вважав, що це буде відповідати інтересам дитини та буде ефективним способом захисту її прав.

Розглядаючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17 (провадження №61-14041св19) зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

У справі, яка переглядається, колегією суддів не встановлено жодних обставин, які б створювали реальну небезпеку для життя та здоров`я дитини або обставин, що вказують на зміну обставин, які б суперечили інтересам дитини. Також не встановлено протиправної поведінки матері у відношенні до малолітньої дитини, що давали підстави для відмови їй у визначенні місця проживання сина разом із нею.

Визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, тому, що матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Черняхівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Черняхівської селищної ради №73 від 15.07.2022, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Посилання відповідача про те, що позивач ставиться байдуже до власної дитини та не виконує свої батьківські обов`язки є необґрунтованими, оскільки ці обставини повідомляє лише відповідач, проте вони нічим не підтверджуються, а отже не можуть бути підставою для розлучення матері із сином.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 матеріально забезпечує сина не підтверджується належними та допустими доказами, а навпаки спростовується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, здійсненим Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з якого вбачається, що ОСОБА_2 має заборгованість у сумі 84 193,55 грн.

Крім того, посилання ОСОБА_2 на те, що він офіційно працевлаштований на посаді завідувача сектору в філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та має постійний стабільний дохід спростовується копією наказу №31 від 28.03.2023, долученого до відзиву на апеляційну скаргу, з якого слідує, що останній звільнений з посади завідувача сектору мікро-, малого та середнього бізнесу ТВБВ №10023/0126 Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» з 04.04.2023 за власним бажанням.

Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.

Також, колегія суддів, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23 березня 2023 року у справі №759/4616/19-ц (провадження №61-8244св22), вважає за необхідно зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунками між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі порядок почергового проживання дитини.

Відтак, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 28 червня 2023 року.

Головуючий

Судді