15.06.2023 227/1243/23
15 червня 2023 оку м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Левченка А.М.,
секретаря судового засідання Черкасової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трун Ольга Валентинівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ
Позивач, в інтересах якого діє адвокат Трун Ольга Валентинівна, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач з 02 березня 2018 року по 19 жовтня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі. 19 жовтня 2020 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. При звільненні підприємство не провело з позивачем повного розрахунку по виплаті заробітної плати, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість. Судовим наказом виданим Добропільським міськрайонним судом Донецької області від 06 квітня 2021 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь позивача суму заборгованості з виплати заробітної плати, яка утворилась станом на 02 лютого 2021 року за період з 01 листопада 2019 року по 19 жовтня 2020 року у розмірі 129380,34 грн. 03 травня 2023 року судовий наказ в примусовому порядку виконано у повному обсязі.
Вказуючи на порушення відповідачем норм трудового законодавства, просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 квітня 2021 року (наступний день після ухвалення судового наказу) по 01 січня 2023 року.
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» відомості стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 : щодо розміру заробітної плати, що передувала звільненню з підприємства 19 жовтня 2020 року; щодо кількості робочих днів за серпень 2020 року, вересень 2020 року; щодо середнього заробітку на момент звільнення з підприємства.
14 червня 2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, шо позивач дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем, звільнений з підприємства 19 жовтня 2020 року відповідно до наказу № 292/к. Разом із тим, 19 жовтня 2020 року позивач не працював, з вимогою про проведення розрахунку при звільненні не звертався. Зазначає, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась).
Отже, оскільки працівник в день звільнення не працював, з вимогою про розрахунок, належним чином, до роботодавця не звертався, то ураховуючи положення ч. 1 ст.116 КЗпП України виплата нарахованих сум повинна бути проведена не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим вимоги про розрахунок. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивач в судове засідання не з`явився.
Представник позивача звернулася до суду із заявою про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутністю.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 02 березня 2018 року по 19 жовтня 2020 року, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 виданої на ім`я позивача (запис №№ 28,29).
19 жовтня 2020 року позивача було звільнено з підприємства за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 292/к (запис № 30).
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Статтею 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з підприємства) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника ( ст.117 КЗпП України ).
Згідно копії судового наказу Добропільського міськрайонного суду Донецької області № 227/1318/21 від 06 квітня 2021 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість за нарахованою, але не виплаченою заробітною платою, яка утворилась станом на 02 лютого 2021 року за період з 01 листопада 2019 року по 19 жовтня 2020 року у розмірі 129380,34 грн (дата набрання судовим наказом законної сили 30 квітня 2021 року).
Отже, факт пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України підтверджений судовим рішенням.
03 травня 2023 року ТОВ «Краснолиманське» перераховано на картковий рахунок позивача 129380,34 грн (кошти по ВП № 71713256, судовий наказ № 227/1318/21), що підтверджується роздруківкою по картковому рахунку від 03 травня 2023 року.
Крім того, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 15/2012.
Відповідач обов`язок провести з позивачем розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать при звільненні у строки, зазначені в статті ст.116 КЗпП України не виконав (заборгованість було сплачено 03 травня 2023 року), а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Із долученої до матеріалів справи представником відповідача довідки № 151 від 08 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 працював на підприємстві з 02 березня 2018 року по 19 жовтня 2020 року машиністом гірничих виїмкових машин дільниці з видобутку вугілля № 10-1 та його середньоденний заробіток на дату звільнення складає 1486,95 грн. Також повідомлено, що на дату складання довідки заборгованість повністю погашена (списана приватним виконавцем Варавою Р.С. 02 травня 2023 року).
З урахуванням розрахункового періоду визначеного представником позивача з 07 квітня 2021 року по 01 січня 2023 року, кількість робочих днів становить 434, а саме: у квітні 2021 року - 18, травні 2021 року - 18, червні 2021 року - 20, липні 2021 року - 22; серпні 2021 року - 21; вересні 2021 року - 22; жовтні 2021 року - 20, листопаді 2021 року - 22, грудні 2021 року-22, разом 185 днів; кількість робочих днів у 2022 року становить 249.
Разом із тим, 19.07.2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX, яким внесено зміни до статті 117 КЗпП України за змістом яких у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
З наведеного вбачається, що період виплатити працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, передбачений ст.117 КЗпП України, обмежений.
Ураховуючи вищевикладене, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 07 квітня 2021 року по 07 жовтня 2021 року становить 187 330,50 грн (1486,95 грн (середньоденна заробітна плата) х 126 (кількість робочих днів, що не перевищує 6 місяців)).
Вирішуючи питання щодо належного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає компенсації працівникові, суд враховує, що його розмір перевищує розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення, в чому полягає очевидна неспівмірність суми середнього заробітку із встановленим розміром заборгованості.
Як наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц: встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи
розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Оскільки відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, має компенсаційний характер, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки її виплати, вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення з ним остаточного розрахунку до 129380,34 грн, що на думку суду сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2684 грн з 1 січня 2023 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 1293,80 грн.
Виходячи з наведеного, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 1073,60 грн та 220,20 грн на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 2, 10, 12, 13, 27, 81, 82, 89, 141, 211, 258-259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трун Ольга Валентинівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , юридична адреса: 01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Прорізна 12-а.

Суддя А.М. Левченко

15.06.2023