ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9039/22 Номер провадження 22-ц/814/2021/23Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря Сальної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за заявою Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3», заінтересована особа: ОСОБА_1 про примусову госпіталізацію відносно ОСОБА_1

за апеляційною скаргою адвоката Сидоренко Ірини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» звернулось до суду із заявою про госпіталізацію хворої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до психіатричного стаціонару в примусовому порядку.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поступила на стаціонарне лікування у дану лікарню 31.08.2022 року о 21 год. 10 хв. Направлення на госпіталізацію видане 31.08.2022 ЕШМД-104 лікарем-психіатром Клименко №125, який зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар у зв`язку з тяжким психічним розладом, який обумовлює небезпеку для себе і оточуючих. Комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що ОСОБА_1 страждає тяжким психічним розладом у формі шизофренії параноїдальної F20.0. В результаті чого представляє небезпеку для себе та оточуючих. На теперішній час виявляє гостру психотичну симптоматику, висловлює маячні ідеї на адресу сусідів, близьких, поводиться невпорядковано. Відмовляється від прийому їжі та ліків необхідних для функціонування організму.

Тому просили суд винести рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до психіатричного стаціонару.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2022 року заяву задоволено

Застосовано до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у примусовому порядку госпіталізацію до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3».

Судові витрати у справі віднесено за рахунок держави.

Не погодившись із вказаним позовом, його в апеляційному порядку оскаржила адвокат Сидоренко Ірина Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що заява КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про госпіталізацію ОСОБА_1 не містить безумовних підстав, передбачених статтею 14 Закону №1489 для її госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без її усвідомленої згоди, оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити нею дії, що становлять безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Наявність психічного розладу у формі шизофренії параноїдальної сама по собі не свідчить про те, що хвора може становити якусь небезпеку для себе чи оточуючих.

Вказувала, що для госпіталізації особи в примусовому порядку до психіатричного закладу самого лише факту наявності психічної хвороби не достатньо, суд має встановити саме обставини вчинення чи виявлення наміру вчинити особою дії, що становлять безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих.

З Акту психіатричного огляду особи вбачається, що суїцидальних думок ОСОБА_1 не висловлює, фактів вчинення нею якихось дій, що становлять чи могли б становити шкоду її здоров`ю, наявні матеріали не містять.

Дані про поведінку ОСОБА_1 зазначені лише у Акті психіатричного огляду зі слів медперсоналу і викладені абстрактно.

Зазначала, що належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 на час поміщення її в психіатричний заклад становить небезпеку для себе чи оточуючих або ж може завдати суттєвої шкоди своєму здоров`ю і життю чи здоров`ю інших осіб внаслідок погіршення її психічного стану, матеріали справи не містять, сама по собі наявність висновку лікарів-психІатрів, викладеного в Акті психіатричного огляду особи... від 01.09.2022 року, при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи та обставини, вказані в Акті, є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.

Ураховуючи викладене, прохала рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02.09.2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного стаціонару в примусовому порядку залишити без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поступила до «Обласної клінічної психіатричної лікарні № 3» 31.08.2022 року о 21 год. 10 хв. Направлення на госпіталізацію видане 31.08.2022 ЕШМД-104 лікарем-психіатром, який зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар у зв`язку з тяжким психічним розладом, який обумовлює небезпеку для себе і оточуючи, а саме із зміною стану неадекватною поведінкою, агресією до сусідів та оточуючих, постійними конфліктами з матір`ю.

Комісія лікарів-психіатрів «Обласної клінічної психіатричної лікарні № 3» у складі заступника генерального директора О.О.Аннєнкова, в.о. завідуючою психіатричного відділення № 25, лікаря Зінченко Н.М. прийшла до висновку, що ОСОБА_1 страждає тяжким психічним розладом у формі шизофренії параноїдальної F20.0. В результаті чого представляє небезпеку для себе та оточуючих. На теперішній час виявляє гостру психотичну симптоматику, висловлює маячні ідеї на адресу сусідів, близьких, поводиться невпорядковано. Відмовляється від прийому їжі та ліків необхідних для функціонування організму.

Задовольняючи заяву, місцевий суд виходив з того, що у хворої наявний тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих та відсутня її усвідомлена згода на госпіталізацію.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно статті 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації.

Відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

За наявності обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про госпіталізацію ОСОБА_1 в психіатричний стаціонар в примусовому порядку від 01.09.2022 року та інших медичних даних, які належним чином досліджені судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність станом на день звернення КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» із даною заявою до суду правових підстав для госпіталізації в примусовому порядку ОСОБА_1 до психіатричного закладу, оскільки остання страждала тяжким психічним розладом, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а тому обстеження і лікування можливе лише в умовах стаціонару в примусовому порядку.

Матеріали справи не містять інших протилежних за змістом медичних чи експертних висновків з цього питання.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу є безпідставними і такими, що спростовуються вищевказаним висновком комісії лікарів-психіатрів про госпіталізацію в психіатричний стаціонар в примусовому порядку.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею.

Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18).

Враховуючи, що у ОСОБА_1 наявне психічне захворювання, що обумовлює небезпеку для неї самої та оточуючих, а тому суд дійшов правильного висновку про те, що вона потребує застосування госпіталізації у психіатричний стаціонар без її згоди для проходження лікування у примусовому порядку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вона не підлягає.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, рішення суду постановлено із дотриманням норм чинного законодавства, наведені в апеляційній скарзі аргументи, висновків суду першої інстанції не спростували - апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Сидоренко Ірини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2023 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко