17.05.2023 202/4978/22
17 травня 2023 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Притуляка С.А.
за участю секретаря судового засідання Коверченкової М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пікулін Роман Миколайович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Ролідас» про захист прав споживачів,-
Метою придбання даного транспортного засобу було є використання для власних потреб та потреб членів сім`ї.
На виконання умов вказаного договору позивач перерахував відповідачеві грошові кошти у розмірі 227145,00 грн.
Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання за попереднім договором не виконав.
Позивачем неодноразово були ініційовані спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і станом на момент звернення з позовом до суду позивач не отримав від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу та місця укладання основного договору.
Представник позивача зазначає, що укладаючи попередній договір, позивач бажав настання реальних наслідків якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, позивач ніколи не укладав би з Відповідачем спірного договору.
Крім того, позивач вказує на те, що пізніше виявилось, що за спірним договором відповідач фактично зобов`язався надати послуги позивачу з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить п.1.5. договору та розрахунок вартості автомобіля, який був наданий відповідачем. Цей розрахунок складається з наступного: вартість лоту + аукціонний збір + доставка суша + море; брокерські послуги; вигрузка з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація.
Отже, на думку представника позивача, відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому Транспортного засобу. Його метою було надання послуг, які зазначені в розрахунку вартості як «Дилерські послуги», чим відповідач також ввів в оману позивача. Отже, позивач вважає, що за таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 213 ЦК України, цей правочин слід тлумачити, як надання послуг дилера.
Таким чином, представник позивача стверджує, що під час укладення попереднього договору відповідач ввів позивача в оману, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку позивач не погодився б. Відповідач ввів позивача в оману стосовно основних характеристик товару, який позивач бажав придбати, а саме його належності відповідачу та поставки в майбутньому. В свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання наслідків, передбачених оспорюваним правочином.
Зважаючи на вищевикладене, представник позивача вважає, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між сторонами, є нікчемним через введення позивача в оману щодо істотних його умов.
Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явився, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечуючи щодо заочного розгляду справи.
Відповідач свого представника до суду не направив, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, своїм правом на подання відзиву не скористався.
З таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне.
07.02.2022р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Ролідас» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого сторони зобов`язалися укласти в майбутньому, до 30.06.2022р., договір купівлі-продажу на належний відповідачеві транспортний засіб: Ford Fusion, 2013 року випуску, номер шасі (рами): НОМЕР_1 .
При цьому, сторони погодили всі умови договору, терміни його виконання та підписали його.
ТОВ «Авто Ролідас» (Сторона-1) гарантує, що на момент укладання Основного договору транспортний засіб, визначений у п.1.1. цього Договору, буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством (п.1.3.)
Згідно з п.п.2.1, 2.3. Договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 227144,68 грн., які на умовах передплати сплачуються позивачем в день підписання цього Договору на розрахунковий рахунок відповідача.
Після укладення Основного договору Транспортний засіб підлягає державній реєстрації на власника в одному із сервісних центрів МВС України (п.3.1).
Відповідно до п.4.1. Попередній договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами, а саме 07 лютого 2022 року, і діє до 30 червня 2022 року або до укладення Основного договору.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію його укладення.
Судом встановлено, що основний договір з купівлі-продажу транспортного засобу мав бути укладений сторонами 30.04.2022р., що визначено попереднім договором, також позивачем було внесено плату за попереднім договором.
Оскільки відповідачем умови попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу у встановлений строк не виконані, майно не придбане та у власність позивача не передане, основний договір не укладений, оспорений правочин є припиненим.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 394/301/19, припинення договору не є перешкодою для визнання його недійсним у судовому порядку, за наявності для цього підстав.
Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів із споживачем умови, які є несправедливим, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист споживачів», умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними.
Статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).
Крім того, споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
За положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним, суд виходить із того, що відповідач, як суб`єкт господарювання, не спеціалізується на торгівлі колісними транспортними засобами, а спеціалізується, зокрема, на посередництві у торгівлі іншими товарами та товарами широкого асортименту, тому укладаючи з позивачем договір, найменований як попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, зазначаючи у ньому товариство, що власником майна не є, як Продавця, ТОВ «Авто Ролідас» вчинило умисні дії із введення позивача в оману щодо предмету договору. Включивши до договору положення про умови щодо строку дії попереднього договору до 30.06.2022, відповідач у такий спосіб отримав можливість користуватись коштами позивача протягом тривалого терміну, без будь-яких договірних правових наслідків для себе.
Оскільки введення споживача в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину та використання нечесної підприємницької практики є підставою для визнання договору недійсним та задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 227144,68 грн., які були перераховані на виконання даного договору.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, чинне законодавство передбачає, що відповідальність у вигляді сплати інфляційних втрат настає в разі не виконання або не належне виконання саме грошового зобов`язання.
Натомість, в ході розгляду даної справи не було встановлено існування у відповідача грошового зобов`язання перед відповідачем.
За умовами укладеного між сторонами Договору, відповідач фактично зобов`язався укласти основний договір купівлі-продажу передати у власність позивача погоджений транспортний засіб, що не є грошовим зобов`язанням.
Укладений між сторонами договором також не передбачено обов`язку повернути грошові кошти в разі прострочення виконання зобов`язання.
Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання розмірі 320273,99 грн.
Згідно з частинами першою, третьою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, а з моменту порушення являє собою міру відповідальності.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Між сторонами по справі виникли правовідносини, пов`язані із придбанням автомобіля, а не з приводу виконання робіт (надання послуг), норми ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» на вказані правовідносини не розповсюджуються, у зв`язку із чим в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
З огляду на встановлені обставини справи, через недобросовісну поведінку відповідача, позивач був вимушений захищати свої права в судовому порядку, він не отримав автомобіль, на який розраховував та який був потрібен йому для особистого використання та потреб членів сім`ї.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. з відповідача на користь позивача .
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.
Позовна заява містить одну вимогу немайнового характеру, яка задоволена повністю та одна вимога майнового характеру, яка задоволена у повному обсязі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Судовий збір за вимогу немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 992,40 грн., а судовий збір за вимогу майнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог, а саме 1 відсоток від суми задоволених позовних вимог, що складає 2321,44 грн. (227144,68+5000,00 грн.)*1%).
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, стороною позивача суду надано копію ордер адвокату Пікуліну Р.М., виданий ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №45 від 03.08.2022р. та меморіальний ордер від 02.08.2022р. на загальну суму 5000,00 грн.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн., є реальними, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору і підтвердженими матеріалами справи, тому повністю доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу, та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.. 10, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 216, 509, 526, 625 ЦК України, ст.ст.12,13,76-81,95,141,258-259,263-265,268,280-284,354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пікулін Роман Миколайович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Ролідас» про захист прав споживачів - задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити
Рішення може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Притуляк С.А.

17.05.2023