Справа № 302/1583/22
Провадження № 2/302/66/23
Номер рядка звіту 68
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2023 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Царь О.В.,

за участю представника позивача адвоката Керита М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

27.12.2022 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що 23 квітня 2015 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1 , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Міжгірського районного управління юстиції у Закарпатській області, за актовим записом № 20, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Також позивачка вказує, що до укладення шлюбу у них з відповідачем народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У позові зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні вдносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, виявилися протилежні погляди на сімейне життя та його цінності. Вони намагалися зберегти сім`ю, але зробити це не вдалося, вжиті заходи щодо примирення жодногго результату не принесли. На даний час вони разом не проживають тривалий час, спільне господарство і бюджет не ведуть, їх шлюб носить формальний характер. Спору стосовно майна між ними немає. Позивачка ОСОБА_2 переконана, що подальше спільне життя, збереження шлюбу, примирення між нею та відповідачем неможливі.

Також у пред`явленому позові ОСОБА_2 зазначає, що відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Та оскільки добровільно про сплату аліментів з відповідачем домовитися не вдалося, що змушує її звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: 1) розірвати шлюб, укладений між нею, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відповідачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований 23 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Міжгірського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №20; 2) стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 (однієї другої) частини з усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви; 3) стягнути з відповідача ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.16-18).

17.04.2023 року відповідачем ОСОБА_1 подано клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з примиренням сторін та в якому просить надати подружжю строк для примирення терміном на шість місяців.

18.04.2023 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, викладений в редакції від 27.03.2023 року та в якому просить визначити розмір аліментів у виді 1/3 частини з усіх видів його доходів ,посилаючись на те, що він брав та продовжує брати участь в утриманні та вихованні їх дітей. Також погоджується з твердженням позивачки, що спільне життя у них не склалося.

До початку розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 адвокат Керита М.В. подала до суду заяву про уточнення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та просить: стягувати щомісячно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 % (відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову до суду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Керита М.В. підтримала уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 , викладені в редакції від 18.04.2023 року та просить позов задовольнити за наведеними у позовній заяві підставами.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 просив не розглядати раніше подане ним клопотання про зупинення провадження у справі, вважає, що примирення сторін недоцільним .Проти заявлених ОСОБА_2 позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечує, також визнає у повному обсязі заявлені позивачкою та в подальшому уточнені позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей та просить суд визначити такий у розімірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача ОСОБА_6 , пояснення відповідача ОСОБА_1 , повно та всебічно дослідивши надані позивачем докази, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, а також заяву про уточнення позовних вимог в частині стягненян аліментів, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлені та в подальшому уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Міжгірського районного управління юстиції у Закарпатській області, за актовим записом №20. Прізвище дружини « ОСОБА_7 » після реєстрації шлюбу не змінювалося, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, оригінал якого міститься в матеріалах даної цивільної справи.

Під час спільного сумісного проживання у сторін народилися троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківство щодо яких відповідачем ОСОБА_1 не оспорюється. У свідоцтвах про народження вищевказаних дітей батьком записаний ОСОБА_1 , відповідач у справі, а в графі «мати» - ОСОБА_2 та копії вказаних свідоцтв містяться в матеріалах справи (а.с.7-9).

Неповнолітня діти мешкають разом з позивачекою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідачем не заперечується.

Шлюбні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного.

Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.104 ч.2, ст.105 ч.3, ст.110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до вимог ст.82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, крім того, вказані вимоги відповідачем ОСОБА_1 визнаються та проти їх задоволення відповідач не заперечує, а тому відповідно до положень ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено.

Крім того, оскільки позивачка ОСОБА_2 наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Вивчивши обґрунтування заявлених ОСОБА_2 позовних вимог про розірвання шлюбу, приймаючи до уваги позицію відповідача ОСОБА_1 , який не заперечував проти позовних вимог в цій частині, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі.

Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у певній частці за вибором позивача.

При цьому суд враховує те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей і відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей.

Згідно вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та разом з нею проживають троє неповнолітніх дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дані осбтавин відповідачем відповідачем не оспорюється.

У позові ОСОБА_2 стверджує про імперативність її права на отримання аліментів, та суд погоджується з такими доводами позивачки. Але при вирішенні справ про стягнення аліментів позивач зобов`язаний також довести бажаний розмір аліментів, а не лише вказати певний розмір, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

З огляду на те, що неповнолітні діти проживають з матір`ю, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також враховуючи надані в судовому засіданні виписку з Єдиного державного реєстру юридичних,фізичних осіб - підприємців та з якої вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, здійсню підприємницьку діяльність, має реглярний дохід та постійне джерело прибутку, а тому з урахуванням відсутність заперечень відповідача щодо заявленого позивачкою в уточнених позовнрих вимогах розміру аліментів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на утримання трьох неповнолітніх дітей аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, як це передбачено ч.2 ст.183 СК України

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачкою підстави позовних вимог, позицію відповідача, а саме визнання ним уточнених позовних вимог про стягнення аліментів, розмір встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку, обставини, визначені ст.ст. 182, 184 СК України, а також відсутність на теперішній час домовленості між сторонами щодо порядку утримання неповнолітніх дітей, тому суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити в повному обсязі та стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 27 грудня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнав за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Керуючись ст.ст. 9, 12, 13, 76, 81, 133, 137, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 23 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Міжгірського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №20.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) - аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 грудня 2022 року та до досягнення дітьми повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО