головуючий у суді І інстанції Бусик О.Л.
провадження № 22-ц/824/4790/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року

у справі позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсними пунктів кредитного договору, зобов`язання зробити перерахунок сплачених коштів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києваіз позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», у якому просив суд:

визнати недійсним пункт 2.3.1 кредитного договору від 11 червня 2007 року № К2UOG100260052 щодо права банку збільшувати розмір відсоткової ставки у разі зміни кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні;

визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення в односторонньому порядку фіксованої процентної ставки за кредитним договором від 11 червня 2007 року № К2UOG100260052, зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок відсотків за користування кредитом до розміру 1 відсотка на місяць відповідно до умов вчиненого договору та провести перерахунок сплачених платежів по погашенню кредиту та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період, в якому підвищена процентна ставка;

визнати недійсним пункт 2.3.1 кредитного договору від 11 червня 2007 року № К2UOG200260052 щодо права банку збільшувати розмір відсоткової ставки у разі зміни кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні; визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення в односторонньому порядку фіксованої процентної ставки за кредитним договором від 11 червня 2007 року № К2UOG200260052;

зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійсни перерахунок відсотків за користування кредитом до розміру 1 відсотка на місяць відповідно до умов вчиненого договору та провести перерахунок сплачених платежів по погашенню кредиту та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період, в якому діяла підвищена процентна ставка.

Позов обґрунтовано тим, що 11 червня 2007 року між позивачем та банком укладено кредитні договори № К2UOG100260052 та № К2UOG200260052, згідно з якими йому надано відповідно кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 39 520 доларів США на купівлю домоволодіння, а також у розмірі 14 160 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбаченому пунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору № К2UOG100260052, зі сплатою відсотків у розмірі 1 відсотка на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком погашення кредитів - 10 червня 2037 року.

Вказував, що своєчасно виконував взяті зобов`язання, однак заборгованість перед банком не зменшувалась, а збільшувалась, що давало підстави вважати, що банком в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку за кредитними договорами. Зазначав, що неодноразово звертався до банку з проханням надати відповідь щодо дійсної відсоткової ставки за кредитними договорами та надати розрахунок кредитної заборгованості, однак, йому було відмовлено у наданні запитуваної інформації.

Стверджував, що підвищення банком відсоткової ставки в односторонньому порядку є незаконним, а пункти кредитних договорів, якими передбачено право підвищення відсоткової ставки, підлягають визнанню недійсними, оскільки суперечать вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорювані кредитні договори відповідають вимогам законодавства, зокрема статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а підстави для визнання їх недійсними (окремих пунктів договорів), передбачені статтями 203, 215 ЦК України, відсутні. Банк в установленому законом порядку змінив процентну ставку, а позичальник ці умови прийняв і сплачував їх.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду обгрунтована тим, що оспорювані кредитні договори відповідають вимогам чинного законодавства, а підстави, передбачені статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статтями 203, 215 ЦК України, для визнання їх недійсними відсутні. Крім того, позивач протягом тривалого часу виконував умови вказаних договорів, вважав їх справедливими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Збільшення банком відсоткової ставки за користування кредитом з 12 % річних до 14 % річних правомірне. Посилання позивача на те, що банк не повідомив його про збільшення відсоткової ставки, за умовами кредитного договору не має правового значення.

Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх судових інстанцій Верховний Суд виходив із того, що суди дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки необхідно було з`ясувати факт отримання позичальником повідомлення про збільшення процентної ставки за кредитними договорами, а у разі отримання такого повідомлення, надати правову оцінку доводам позивача про те, чи сплачував він проценти за підвищеною процентною ставкою на виконання частини другої статті 642 ЦК України. Надаючи оцінку цій обставині суди лише формально послались на те, що позичальник сплачував кредит з урахуванням підвищеної процентної ставки, взагалі не навівши доказів цьому, навіть не зазначивши, коли саме (з якої дати) банк підвищив процентну ставку за кредитом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним збільшення АТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку з 10 листопада 2008 року відсоткової ставки за користування кредитом з 12 процентів річних до 14,04 процентів річних за кредитними договорами від 11 червня 2007 року № К2UOG100260052 та № К2UOG200260052, укладеними між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк змінив відсоткову ставку за укладеними сторонами кредитними договорами з 10 листопада 2008 року. Підвищення відсоткової ставки за укладеними сторонами кредитними договорами з 12% до 14%, підтверджується розрахунком, наданим АТ КБ «Приватбанк» станом на 22 березня 2016 року.

Докази отримання ОСОБА_1 повідомлення про зміну відсоткової ставки в матеріалах справи відсутні.

Судом першої інстанції зазначено, що не повідомивши боржника про зміну відсоткової ставки за кредитними договорами, АТ КБ «Приватбанк» позбавив ОСОБА_1 права на прийняття ним рішення щодо погодження з таким підвищенням відсоткової ставки або про повне погашення заборгованості за укладеними сторонами кредитними договорами.

Неповідомлення банком про підвищення відсоткової ставки призвело до неправомірного збільшення заборгованості за вказаними кредитними договорами, незважаючи на регулярну оплату ОСОБА_1 щомісячних платежів.

Щодо вимог позивача про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» зробити перерахунок сплачених коштів судом першої інстанції враховано те, що з наданого представником відповідача перерахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором вбачається, що станом на 28 січня 2022 року, відповідачем зроблено остаточний перерахунок заборгованості позивача з 22 червня 2007 року, виходячи з незмінної процентної ставки 12%, якій долучено до матеріалів справи.

У зв`язку з цим, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вимоги щодо здійснення відповідачем перерахунку сплачених коштів за кредитним договором.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції проігнорував письмове клопотання банку, подане у 2018 році, щодо застосування наслідків пропуску позовної давності.

Відсоткову ставку позичальнику збільшено з 31 жовтня 2008 року з 12 % на рік до 14,04 % на рік. Позивачу було відомо про порушення його прав та інтересів. Указаний позов заявлено у 2018 році, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Також відповідачем зазначено, що хибним є висновок суду першої інстанції про неправомірність підвищення відсоткової ставки, оскільки позивач зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір.

Відповідачем прийнято пропозицію про зміну умов договору, оскільки після збільшення процентної ставки він протягом семи років здійснював погашення кредиту за нової процентною ставкою та до 2015 року не мав простроченої заборгованості.

Позивач, повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 рокуне оскаржується у частині позовних вимог про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» зробити перерахунок сплачених коштів, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині задоволених позовних вимог.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

11 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитні договори № K2U0G100260052 та № K2U0G200260052, відповідно до умов яких ОСОБА_1 було надано кредитні кошти на строк до 10 червня 2037 рік включно.

Кредитні кошти надані у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 39 520 доларів США на купівлю домоволодіння, а також у розмірі 14 160 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбаченому пунктами 2.1.3 та 2.2.7 кредитного договору № K2U0G100260052, зі сплатою відсотків у розмірі 1 відсотка на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 2.3.1 кредитного договору № K2U0G100260052 встановлено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати розмір відсоткової ставки в сторону збільшення та при цьому, банк направляє позичальнику письмове підтвердження про зміну відсоткової ставки протягом семи календарних днів з дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки.

Аналогічні положення закріплені пунктом 2.3.1 кредитного договору № K2U0G200260052.

ПАТ КБ «ПриватБанк» підвищило в односторонньому порядку розмір фіксованої процентної ставки за кредитними договорами до 14 процентів річних.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 3 статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягли домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У спірних правовідносинах така процедура передбачена умовами пункту 6.2 кредитного договору від 12 лютого 2008 року.

У разі підвищення банком відсоткової ставки з`ясуванню підлягають дотримання визначеної договором процедури підвищення відсоткової ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Пунктом 2.3.1 кредитних договорів від 11 червня 2007 року № К2UOG100260052 та № К2UOG200260052 передбачено право банку збільшувати розмір відсоткової ставки за користуванням кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж 10 процентів у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення кредитного договору, зміні облікової ставки Національного банку України, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Средньозважена ставка по кредитам у гривні станом на 17 жовтня 2007 року становила 14 проценти, середньозважена ставка за кредитам у гривні станом на 06 січня 2009 року становила 28,3 проценти, тобто розмір середньозваженої ставки за вказаний період дії кредитного договору збільшився на 14 процентів, а тому обов`язком банку було повідомити боржника про зміну відсоткової ставки.

У постановах Верховного Суду України у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16 та Верховним Судом у постанові від 13 червня 2018 року справа № 521/4802/14-ц викладено висновок про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

З урахування того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження вручення адресатові ОСОБА_1 направленого йому банком 30 жовтня 2008 року повідомлення про зміну умов кредитних договорів № К2UOG100260052 та № К2UOG200260052 та підвищення відсоткової ставки починаючи з 10 листопада 2008 року до 14,04% на рік, а лише докази направлення такого повідомлення (реєстр відправки), правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про зміну відсоткової ставки за кредитними договорами.

Відповідно до абзацу 4 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла станом на час підвищення банком відсоткової ставки) у договорі у про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Тобто указаною нормою визначені правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника-споживача про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банком порушена процедура повідомлення позивача (споживача) про збільшення кредитної ставки та вимоги частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання недійсним збільшення ПАТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку з 10 листопада 2008 року відсоткової ставки за користування кредитом з 12 % річних до 14,04 % річних за кредитними договорами від 11 червня 2007 року № К2UOG100260052 та № К2UOG200260052.

Щодо доводів апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1,5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що банк ухилявся від надання інформації за кредитом, тому позивач зазначив, що є підстави вважати, що банком підвищена процентна ставка в односторонньому порядку.

Заявляючи про застосування наслідків пропуску позовної давності, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що відсоткову ставку позичальнику збільшено з 31 жовтня 2008 року з 12 % на рік до 14,04 % на рік і позивачу було відомо про порушення його прав та інтересів. Указаний позов заявлено у 2018 році, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Так дійсно з матеріалів справи вбачається, що відсоткову ставку за кредитом позивачу збільшено з 31 жовтня 2008 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у квітні 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Верещагіна А.О. зверталася із адвокатський запитом до АТ КБ «ПриватБанк», у якому просила надати зокрема довідку про розмір дійсної відсоткової ставки, інформацію про зміну процентних ставок за кредитними договорами, розрахунок заборгованості.

Однак, листом АТ КБ «ПриватБанк» від 21 травня 2018 року відмовлено у наданні указаної інформації.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, банком порушена процедура повідомлення позивача (споживача) про збільшення кредитної ставки.

Отже, доводи відповідача про те, що позивач дізналася про порушення його прав - після того як йому були нараховані відсотки до сплати за зміненою відсотковою ставкою, тобто з жовтня 2008 року, жодним чином не підтверджені, а судом першої інстанції правильно не застосовано позовну давність до спірних правовідносин. Не наведення підстав для не застосування позовної давності при правильному вирішення спору в цій частині не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року в частині визнання недійсним збільшення Акціонерним товариством комерційний Банк «Приватбанк» в односторонньому порядку з 10 листопада 2008 року відсоткової ставки за користування кредитом з 12 процентів річних до 14,04 процентів річних за кредитними договорами від 11 червня 2007 року № К2UOG100260052 та № К2UOG200260052, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 21 червня 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська