Справа № 442/2640/23
Провадження № 2/442/683/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р. Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

головуючого судді Нагірної О.Б.,

секретаря судового засідання Барабаш І.П.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 442/2640/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову у вищезазначеній справі шляхом накладення арешту на 1/2 частки майнових прав квартири ОСОБА_2 загальною площею об`єкта інвестування відповідно до проекту 61,34 кв.м в багатоквартирному житловому комплексі з вбудовано-прибудинковими приміщеннями громадського призначення на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , 2 черга будівництва, номер будинку секції 2; номер об`єкта інвестування 517; 5 поверх, кількість кімнат 1 забудовник ТзОВ «ХАУЗЕН ГРУП» - до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Вказує, що нею подано до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дружини. Предметом позову є грошові кошти, які відповідач не сплачує уже із 1 грудня 2021 року і по сьогоднішній день, ухиляється від сплати, не бажає виконувати вимоги ст. 84 Сімейного Кодексу України. При цьому вказує, що оскільки вона із відповідачем не проживає разом із 1 грудня 2021 року тому аліменти необхідно обчислювати саме із цієї дати і до досягнення ОСОБА_3 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . На її думку загальна сума аліментів в період із 1 грудня 2021 року по 23.04.2023 року становить 50 400 гривень.

Повідомляє, що 03.02.2023 Сихівським районним судом м. Львова у справі № 464/2761/22 ухвалено рішення, яким вирішено:

- визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнові права на квартиру загальною площею об`єкта інвестування відповідно до проекту: 61,34 кв.м в багатоквартирному житловому комплексі з вбудовано- прибудинковими приміщеннями громадського призначення на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , 2 черга будівництва, номер будинку секції 2; номер об`єкта інвестування 517; 5 поверх, кількість кімнат 1.

- визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя по 1/2 частки майнових прав за кожним на квартиру загальною площею об`єкта інвестування відповідно до проекту: 61,34 кв.м в багатоквартирному житловому комплексі з вбудовано-прибудинковими приміщеннями громадського призначення на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , 2 черга будівництва, номер будинку секції 2; номер об`єкта інвестування 517; 5 поверх, кількість кімнат 1.

Зазначає, що ОСОБА_2 має на меті зареєструвати на себе повністю усю квартиру за участі ТзОВ «ХАУЗЕН ГРУП», тим самим позбавивши її і двох спільних дітей частки квартири.

Вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частки майнових прав квартири ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , забезпечить реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі запобігатиме потенційним труднощам у подальшому виконанні рішення суду про стягнення аліментів та стимулюватиме відповідача виконати рішення суду швидше.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних міркувань.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб ( п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України).

У відповідності до ст.152 ЦПК України, позов може забезпечуватись шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, належні відповідачу. Між тим, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2012 року №9 (із змінами і доповненнями) розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; а також інших учасників судового процесу;наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Так предметом спору у даній справі є стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на 1/2 частки майнових прав квартири ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , яка є їх спільною сумісною власністю.

Що ж стосується твердження позивача стосовно того, що у випадку не застосування заходів забезпечення позову ОСОБА_2 зможе зареєструвати на себе повністю усю квартиру за участі ТзОВ «ХАУЗЕН ГРУП», тим самим позбавивши її і двох спільних дітей частки квартири, то такі не пов`язані з предметом заявленого позову.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що заявником не надано достатніх доказів для вжиття заходів забезпечення позову, зважаючи на те, що накладення арешту на майно може привести до порушення прав і законних інтересів відповідача, викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся до суду.

Заявником не обґрунтовано, яким чином забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідача зможе в подальшому забезпечити виконання рішення суду у разі задоволення позову про зобов`язання вчинити дії. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову до подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

постановив:

у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.Б. Нагірна