Провадження № 2/127/1971/23
УХВАЛА

08 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суду Вінницької області в складі судді Іщук Т. П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Дослідивши матеріали вказаного вище позову, суд дійшов висновку, що дана справа не належить до підсудності Вінницького міського суду Вінницької області з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Враховуючи вищевказане положення ЦПК України, справа за загальними правилами підсудності в залежності від місця знаходження відповідачів належить до підсудності Печерського районного суду міста Києва або до підсудності Малиновського районного суду м.Одеси.

Позивач, звертаючись з даним позовом до Вінницького міського суду Вінницької області, посилається на положення ч.4 ст.28 ЦПК України.

Частиною 4 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як слідує з матеріалів позовної заяви, а саме з ксерокопії паспорта позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , що за межами підсудності Вінницького міського суду Вінницької області.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 , 1990 року народження, на даний час відбуває покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» (адреса місцезнаходження установи: м. Вінниця, вул. Брацлавська, буд. 2, довідка від 01.05.2023).

За змістом поданої позовної заяви, позивач, звертаючись до суду з посиланням на положення ч. 4 ст. 28 ЦПК України, зазначає про обставини відбування ним покарання в місцях позбавлення волі, де за викладом обставин у період квітень-травень 2021 року (ДУ «Одеський слідчий ізолятор») зазнав моральної шкоди внаслідок недотримання працівниками державної установи з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції правил та умов його тримання.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Підсудність це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ. Тобто підсудність це коло цивільних справ, вирішений яких віднесено до компетенції певного суду.

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Слід також зауважити, що статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зокрема, визначено, що «місце перебування» - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; «місце проживання» - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Згідно роз`яснень в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3, не є місцем проживання фізичної особи місце, в якому вона знаходиться під вартою у вигляді запобіжного заходу, місце, в якому особа відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду або місце, в якому особа знаходиться на стаціонарному лікуванні.

Отже, з наведених норм закону та роз`яснення слідує, що місце, в якому особа відбуває покарання не є її зареєстрованим місцем проживання або перебування, а тому, враховуючи наявні в матеріалах позову відомості про зареєстроване місце проживання позивача та положення ч. 4 ст. 28 ЦПК України, суд вважає, що альтернативна підсудність при зверненні з цією позовною заявою саме до Вінницького міського суду Вінницької області була помилково визначена позивачем.

У пункті 37 вказаної вище Постанови Пленуму ВСС України №3 від 01.03.2013, також роз`яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Враховуючи наведені обставини і норми закону, а також те, що позивач виявив бажання скористатись правилом альтернативної підсудності (ч. 4 ст. 28 ЦПК України), суд вважає необхідним передати позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за підсудністю на розгляд Біляївському районному суду Одеської області (за зареєстрованим місцем проживання позивача).

Згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

При цьому, слід також враховувати те, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судами за встановленими Законом правилами підсудності, а їх порушення - є ознакою незаконності рішення.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. 28, 31, 187, 261, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди передати за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області (вул. Кіпенко, буд. 1, м. Біляївка, Одеська область, 67600).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: