№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7858/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» Романовської Оксани Іванівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Коренюк А.М., у справі №753/14594/21 за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 , третя особа: Філія «135 Домобудівельного комбінату» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», про визнання ордеру на вселення недійсним та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ДП МОУ «Укрвійськбуд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Філія «135 Домобудівельного комбінату» ДП МОУ «Укрвійськбуд», про визнання ордеру на вселення недійсним та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зазначало, що ОСОБА_1 виданий відомчий ордер №01448 від 20 серпня 2018 року на зайняття з сім`єю з чотирьох осіб жилого приміщення (кімнати) АДРЕСА_1 житловою площею 9,8 кв.м. Виданий ОСОБА_1 ордер є недійсним, оскільки в ньому відсутня інформація про його місце роботи на підприємстві, а також ордер за формою не відповідає зразку, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 498 від 20 червня 2018 року. Крім того, ОСОБА_1 на підставі отриманого ордера не укладався договір найму житлового приміщення, що вказує на те, що він безпідставно проживає у кімнаті гуртожитку в порушення ст. 130 ЖК України. Також зазначало, що кімната АДРЕСА_2 має статус військового майна з 1999 року. Відтак, підстави для видачі ОСОБА_1 ордеру № 0148 від 20 серпня 2018 року на вселення у кімнату № 33 в гуртожитку по АДРЕСА_3 були відсутні. З урахуванням викладеного, ДП МОУ «Укрвійськбуд» просило визнати недійсним виданий ОСОБА_1 ордер №0148 від 20 серпня 2018 року на вселення у кімнату АДРЕСА_1 , а також стягнути з нього заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з серпня 2018 року по липень 2021 року у розмірі 22 918,13 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року в задоволенні позову ДП МОУ «Укрвійськбуд» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, директор ДП МОУ «Укрвійськбуд» Романовська О.І., подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, а також змінити мотивувальну частину рішення суду. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що кімната АДРЕСА_1 має статус військового майна з 1999 року. Жодного рішення про вилучення та передачу вказаної кімнати до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади або інших органів, уповноважених управляти державним майном Кабінетом Міністрів України, не приймалося. А тому, підстави для видачі ОСОБА_1 ордеру № 0148 від 20 серпня 2018 року на вселення у кімнату № 33 в гуртожитку по АДРЕСА_3 були відсутні. Навіть у разі наявності підстав для видачі такого ордеру, у директора Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд»були відсутні повноваження на вчинення таких дій. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 було подано відомості, які не відповідають дійсності про потребу поліпшення його житлових умов, оскільки ним було приховано інформацію про наявність квартири на праві приватної власності. Не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зазначає, що мешканці гуртожитків оплачують вартість комунальних послуг, послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також інші послуги, якими користуються. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

В судовому засіданні Рева В.В., який діє в інтересах ДП МОУ «Укрвійськбуд»,апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1 , представник Філії «135 Домобудівельного комбінату» ДП МОУ «Укрвійськбуд» в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ДП МОУ «Укрвійськбуд» має відокремлений структурний підрозділ Філію «135 Домобудівельний комбінат» ДП МОУ «Укрвійськбуд».

На балансі філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» - «135 Домобудівельний комбінат» перебуває будинок АДРЕСА_3 , що підтверджується актом приймання (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка.

Відповідно до п. 4.2 Статуту ДП МОУ «Укрвійськбуд», зазначені житлові будинки є державною власністю і закріплюється за ДП МОУ «Укрвійськбуд» на праві господарського відання, з обмеженими правомочностями розпорядження щодо основних фондів та інших видів майна.

Як вбачається із трудової книжки ОСОБА_1 , згідно наказу директора Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» № 79 від 30 грудня 1998 року він був прийнятий на посаду електромонтера, в подальшому змінював посади, а з 25 серпня 2010 року прийнятий на посаду головного інженера Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» (а.с. 124-128).

На підставі наказу Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» від 20 серпня 2018 року № 27 ОСОБА_1 з сім`єю з чотирьох осіб (він, його син ОСОБА_2 , та онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_3 ) 20 серпня 2018 року адміністрацією Філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» - «135 ДБК» було видано відомчий ордер № 0148 на жиле приміщення площею 9,8 кв.м., що складається з 1 кімнати в гуртожитку за адресою: гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 38).

Наказом директора Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» 28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звільнений з посади головного інженера за власним бажанням (а.с. 36).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ДП МОУ «Укрвійськбуд». Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що вимоги позивача в цілому є не обґрунтованими, не доведеними, а тому є такими, що не підлягають задоволенню, при цьому обставини, що обґрунтовано доводять позовні вимоги, судом не встановлені.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством. Єдиною підставою для вселення на надану в гуртожитку житлову площу є спеціальний ордер (ст.ст.128,129 ЖК України).

Цільове призначення гуртожитку полягає в тому, щоб тимчасово задовольнити потреби в житлі працівників підприємств, установ, організацій, а також осіб, які навчаються, на період роботи або навчання. Надання житлової площі в гуртожитку не лише тимчасово вирішує житлову потребу осіб, які потребують житла, але й забезпечує вирішення певних завдань виробничого (навчального) характеру, які постають на підприємстві, установі, організації або навчальному закладі.

Підстави і порядок визнання ордеру на жиле приміщення недійсним визначені у ст. 59 ЖК України.

В порядку ст. 117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення.

У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Статтею 119 ЖК України визначено, що Перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством України. Відповідно до законодавства України у випадках, які визначаються Кабінетом Міністрів України, службові жилі приміщення можуть надаватися окремим категоріям військовослужбовців.

Порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання (ст. 121 ЖК України ).

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (ч.1 ст. 122 ЖК України).

Заявляючи вимоги про визнання недійсним виданого ОСОБА_1 ордеру № 0148 від 20 серпня 2018 року на зайняття кімнати в гуртожитку, ДП МОУ «Укрвійськбуд» посилалося на відсутність у ордері інформації про місце роботи відповідача на підприємстві, невідповідність ордеру встановленому Постановою КМУ № 498 від 20 червня 2018 року зразку, а також відсутність договору найму житлового приміщення.

Обставини, на які посилається позивач у своєму позові, в тому числі відсутність договору найму житлового приміщення не є правовою підставою для визнання недійсним виданого ОСОБА_1 ордеру.

ДП МОУ «Укрвійськбуд» не довело, що ордер був виданий внаслідок подання відповідачем недостовірних відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, вчинення неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також інших порушень порядку і умов надання жилих приміщень.

Як встановлено судом і це визнають сторони, ОСОБА_1 на час видачі ордеру на вселення в гуртожиток працював у Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» на посаді головного інженера. На підставі рішення адміністрації підприємства ОСОБА_1 був виданий відомчий ордер №0148 на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з перебуванням його у трудових відносинах із підприємством. Представник позивача визнає, що будинок за вказаною адресою є гуртожитком.

ДП МОУ «Укрвійськбуд» посилається на те, що видачею оспорюваного ордеру порушуються його майнові права. ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» з 30 грудня 1998 року по 28 серпня 2020 року і не мав до звільнення заборгованості по оплаті за проживання та комунальних послуг. ДП МОУ «Укрвійськбуд» не позбавлене права ініціювати питання виселення ОСОБА_1 з гуртожитку на підставі ст. 132 ЖК України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було приховано інформацію про наявність у нього квартири на праві приватної власності, оскільки ДП МОУ «Укрвійськбуд» не надано доказів того, що відомості зазначені ОСОБА_1 , на підставі яких було видано ордер не містили інформацію про наявність на праві власності квартири, а також доказів того, що така інформація могла вплинути на рішення про видачу ОСОБА_1 ордера. Колегія суддів звертає увагу на те, що наявність на праві власності певного житла не свідчить про те, що особа не потребує поліпшення житлових умов. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що станом на момент видачі ОСОБА_1 ордера у нього на праві власності наявне певне житло.

Колегія суддів також погоджується з висновкам суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ДП МОУ «Укрвійськбуд» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 22 918,13 грн.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Аналіз норм діючого законодавства дозволяє прийти до висновку, що плата за проживання у гуртожитку за своїм змістом не є платою за житлово-комунальні послуги, натомість із заявою про зміну предмету позову позивач не звертався, й належних доказів наявної заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 22 918,13 грн. суду не надав, а відтак підстав для задоволення позову й у цій частині позову (стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги) не має.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ДП МОУ «Укрвійськбуд» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 22 918,13 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно тавсебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, в справі не виявлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» Романовської Оксани Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 13 червня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді