Справа № 646/419/23
№ провадження 2/646/686/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.23 м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - Демченко І.М. за участю секретаря Соболь Ю.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові у режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей,

за участю представника позивача адвоката Колісніченка А.С.,

В С Т А Н О В И В :

01.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач з моменту розпаду сім`ї взагалі не цікавиться життям дітей та не приймає участі у їх вихованні та утриманні. Враховуючи те, що діти проживають разом з позивачкою, де для них створені комфортні умови, саме тут вони мають стійкі соціальні зв`язки друзів, місця навчання та розвитку, отримують у разі необхідності медичну допомогу, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом. Причиною вказує відмову відповідача від надання згоди на реєстрацію місця проживання дітей разом з нею, у зв`язку з чим діти не мають зареєстрованого місця проживання, та спір щодо місця їх проживання має бути вирішений у судовому порядку. Крім того, просить суд вирішити питання щодо понесених судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 25 000 грн, докази реальності яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03.02.2023 справу прийнято до провадження суддею Демченко І.М., відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.

Відповідачем подано відзив, у якому він зазначив про відсутність підстав для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом, оскільки він не заперечує проти реєстрації місця проживання дітей за адресою місця проживання позивачки та зазначає, що з питання надання ним згоди на таку реєстрацію вона до нього не зверталася. Крім того, вказує, що будь-які докази того, що він заперечує проти реєстрації дітей та/або не надає згоду на таку реєстрацію позивачу, отримання позивачем відмови у реєстрації дітей у зв`язку з ненаданням згоди другого з батьків, а також звернення позивача до відповідача з подібною вимогою, не надано. Щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу зазначає, що вони є завищеними та неспівмірними, такими, що не підтверджені належними доказами. Після ухвалення рішення у справі також має намір звернутися до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення понесених ним витрат на правову допомогу.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначила, що відсутність місця реєстрації дітей ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , сама по собі свідчить про наявність спору між сторонами та цинічність поведінки відповідача, який протягом тривалого часу, будучи обізнаним про необхідність реєстрації місця проживання дітей, свідомо ігнорував всі звернення позивачки до нього з цього питання та ставив ультиматум з відмовою від отримання аліментів на утримання дітей.

03.04.2023 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Апазіді К.Ю. до суду подано копію заяви, посвідчену 03.04.2023 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чуєвим Д.В. та зареєстровану в реєстрі за № 341, про те, що ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , як батько малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надає свою згоду на реєстрацію дітей за новим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та не заперечує, щоб питання що стосуються реєстрації постійного місця проживання дітей вирішувала їх мати ОСОБА_1 .

Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради за вих. № 188 від 31.03.2023 надано висновок про доцільність визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням відсутності спору між батьками щодо місця реєстрації дітей.

28.04.2023 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Апазіді К.Ю. до суду подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору, у задоволенні якої ухвалою суду від 15.05.2023 відмовлено, підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Колісниченко А.С. позовні вимоги підтримув у повному обсязі та напоялгав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Апазіді К.Ю. надав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, позовні вимоги не визнають та просять закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідач не заперечує проти реєстрації місця проживання дітей разом з позивачкою, про що надав нотаріально посвідчену заяву.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спора, пояснивши, що предметом позову є визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, що є значно ширшим поняттям, аніж реєстрація місця проживання дітей. Не заперечує, що однією із підстав звернення до суду з цим позовом, було неврегульоване питання місця реєстрації дітей, яке вирішилося тільки після подачі цього позову до суду. Однак, питання визначення місця проживання дітей є актуальним, тому наполягають на вирішенні цього спору судом.

Суд, з`ясувавши позицію сторін, вивчивши письмові докази, встановив фактичні обставини та відносини, що виникли у справі.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 08.09.2015 перебували в шлюбі, який рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17.12.2019 розірвано.

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.03.2020 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1/7 частки від усіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З розрахунку старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові від 12.01.2023 встановлено, що за період з 22.08.2018 по 01.01.2023 відповідачем жодного разу аліменти на утримання дітей не сплачувалися, загальний розмір заборгованості складає 81 553,71 грн.

Актом обстеження умов проживання, затвердженим 19.01.2023 Службою у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради , встановлено, що неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , яка забезпечує їх всім необхідним та займається їх вихованням.

Крім того, довідками з навчальних закладів, медичної установи та закладу дозвілля, які відвідуються неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підтверджено, що питаннями виховання, навчання, розвитку та догляду займається лише позивачка ОСОБА_1 , батько дітей участі в їх житті не приймає.

Суд приймає до уваги, що після відкриття провадження у справі, відповідач 03.04.2023 надав нотаріальну згоду на реєстрацію дітей разом з матір`ю, наділивши її повноваженнями самостійно вирішувати питання, що стосуються їх реєстрації місця проживання. Інформацією з Реєстру територіальної громади м.Харкова встановлено, що місце проживання неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровано 06.04.2023 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні справи по суті, суд виходить з такого.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.

Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з висновком від 31.03.2023 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 разом із матір`ю, ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд, враховуючи вищевикладені обставини, крізь призму врахування найкращих інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, дійшов висновку про задоволення позову та визначення місця проживання малолітніх дітей сторін з матір`ю.

Доводи відповідача та його представника про відсутність між сторонами спору з приводу визначення місця проживання дітей не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими обставинами. При цьому, ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.05.2023 їм відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження в справі з підстав відсутності спору між сторонами. Така ухвала відповідачем не оскаржувалася в апеляційному порядку.

Крім того, надання органом опіки та піклування, висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю та відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання синів разом із позивачкою не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20).

Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, тому суд вважає, що батькам необхідно сфокусуватися саме на захисті інтересів дитини, а не на власному конфлікті. Побудова сімейних відносин має здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дітей. У зв`язку з цим, суд вважає, що одноразове перерахування аліментів відповідачем вже під час розгляду цієї справи у суді у сумі 3500 грн. за період, починаючи з 2018 року, та надання нотаріальної згоди на реєстрацію місця проживання дітей, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка щоденно вирішує буденні питання, пов`язані з їх вихованням та розвитком, взаємодії з навчальними закладами та медичними установами, закладами дозвілля та оточенням, для чого вона повинна мати певний обсяг прав на вирішення питань без погодження з батьком дітей. Натомість, батько повинен відігравати важливу роль у житті своїх дітей, оскільки він має бути не тільки джерелом фінансової підтримки, а й робити істотний внесок у емоційне благополуччя хлопців, починаючи від виховання поваги до матері, підтримки затишної атмосфери спілкування до збереження сімейних цінностей, створення безпечного та шанобливого оточення, саме батько має бути прикладом для своїх синів, він повинен проявляти турботу, любов та підтримку, а також допомагати їм розвиватися відповідно до своїх потреб та здібностей.

Враховуючи, що визначення місця проживання дітей є набагато ширшим поняттям, аніж ?місце реєстрації?, позивачці, як матері дітей, доводиться щоденно бути активною у прийнятті сімейних рішень та вирішенні питань, пов`язаних із життєдіяльністю, у той час як відповідач тримається осторонь та фактично покладає всю відповідальність на ОСОБА_1 , суд погоджується із висновком Департаменту служб у справах дітей, та з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, доходить висновку про задоволення позову та визначення місця проживання хлопців разом з матір`ю.

Питання розподілу процесуальних витрат вирішити в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 23, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, ст. 161 Сімейного Кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.06.2023.

Головуючий : І.М.Демченко