Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2023 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Щербак-Стерниш Д.П.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Рудик Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Руськополянської сільської ради про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Руськополянської сільської ради про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28.09.2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . ОСОБА_2 у позовній заяві зазначила: щодо утримання та виховання дітей сторони спору не мають, оскільки діти проживають та зареєстровані з позивачем. Проте, сама ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації, що було з`ясовано під час судового розгляду, однак в рішенні суду даний факт не відображений. Виявилось, що ОСОБА_2 ввела суд в оману, виїхавши за кордон, а з відповідачем - ОСОБА_1 , залишила на постійне проживання старшого сина - ОСОБА_3 . Тому наразі постало питання щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідач ніде не працює, не має самостійного доходу, виїхала за кордон і займається вихованням старшого сина. Ті грошові кошти, які позивач постійно та регулярно надсилає відповідачу на утримання старшого сина, відповідач використовує у своїх інтересах. У зв`язку з цим, позивач вважає, що хоча син і так разом з ним проживає, то краще йому буде з ним, оскільки відповідач все одно не приймає участі у процесі його виховання.

Позивач просив суд визначити місцем проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання його батька - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Пояснення сторін:

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задоволити. Зазначив, що він має змогу утримувати сина. Так, дійсно, син на комісії сказав, що бажає проживати з обома батьками, однак він малолітній, тому не розуміє ситуації.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 06.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження. Залучено службу у справах дітей виконавчого комітету Руськополянської сільської ради до участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

20.03.2023 року від адвоката Зажоми І.В. надійшла заява про вступ у справу як представника ОСОБА_2 . Адвокат зазначає в заяві, що його клієнт наразі знаходиться за кордоном, і не має можливості приймати участь у судових засіданнях. Представник відповідача просив проводити розгляд справи без його участі та участі відповідача. Проти задоволення позовних вимог вони не заперечують. До заяви додано фотокопію заяви ОСОБА_2 від 10.03.2023 року, згідно якої вона не заперечує щоб місцем проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було призначено місце проживання його батька - ОСОБА_1 по причині того, що на даний момент вона знаходиться і проживає на території Данії і найближчим часом не збирається повертатись в країну, а тому немає можливості піклуватись про свого сина.

21.03.2023 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує і просить їх задоволити. Проти заочного рішення не заперечує.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті.

20.04.2023 року від представника відповідача надійшла заява про визнання відповідачем позову.

Встановлені судом обставини:

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Судом встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28.09.2022 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23.07.2005 року.

З характеристики на сім`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складену педагогічним колективом Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №28 ім. Т.Г.Шевченка 25.10.2022 року №01-11/407, вбачається, що сім`я ОСОБА_3 , який є учнем 5-г класу СШ №28, складається з 2-х осіб: ОСОБА_3 та батька ОСОБА_1 . Батько є приватним підприємцем, має власну пекарню. Систематично буває в школі, своєчасно реагує на потреби дитини, має тісний психологічний зв`язок з дитиною. ОСОБА_4 навчається в класі НУШ. Дитина доглянута. Мати - ОСОБА_2 з родиною не проживає з лютого 2022 року, відколи виїхала за кордон (проживає в Данії з молодшим сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Нещодавно батьки розлучилися. Протягом навчання ОСОБА_4 у школі, батьківські збори не підтримувала, тісних стосунків з педагогами в початковій школі не підтримувала.

Суд не приймає дану характеристику як належний, достатній та достовірний доказ, оскільки вона не містить посилання на джерела інформації, зокрема - звідки педагогічному колективу стало відомо про склад сімї ОСОБА_3 , якщо відсутні відомості про вихід за місцем проживання малолітнього. Також не зрозуміло, на підставі чого зроблено висновок про те, що відповідач не проживає з родиною з лютого 2022 року. Якщо інформація здобута тільки зі слів позивача, то дана характеристика не є повною та об`єктивною.

Згідно акту обстеження умов проживання мешканців домоволодіння по АДРЕСА_1 від 01.11.2022 року, затвердженого начальником служби у справах дітей виконкому Руськополянської сільської ради, за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 - батько, ОСОБА_2 - мати (перебуває в Данії); ОСОБА_3 - син (проживає з батьком), ОСОБА_5 - син (перебуває в Данії). 28.09.2022 року батьки розлучилися. ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_1 , а ОСОБА_6 перебуває з матірю ОСОБА_2 за кордоном в Данії. ОСОБА_1 забезпечено належні умови для навчання, виховання сина ОСОБА_7 . Акт складений з метою підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Суд не надає оцінку даному акту обстеження, оскільки позивач заявляє вимогу про визначення місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , натомість обстеження проводиться за адресою - АДРЕСА_1 . Дана адреса є місцем реєстрації відповідача, а не позивача, і тому не зрозуміло як ОСОБА_1 забезпечено належні умови для навчання та виховання сина за місцем проживання його матері, у звязку з чим даний доказ є недостовірним.

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Руськополянської сільської ради від 17.04.2023 року №86, вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . У висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Такий висновок сформовано згідно наступної інформації: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_1 (місце проживання зареєстроване: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ). Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28.09.2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Батько дитини повідомив, що бажає визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з ним, за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів батька ОСОБА_1 , ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_8 , 2019 р.н., проживає за кордоном. 01.11.2022 року проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обстеження встановлено, що за даною адресою проживає ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 . Власник будинку - ОСОБА_2 . Для дитини створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку. З дитиною ОСОБА_3 01.11.2022 року проведено бесіду, в ході якої встановлено, що він бажає проживати разом з обома батьками. Відповідно до акту оцінки потреб сімї, складеного з 14.04.2023 року до 17.04.2023 року, батько ОСОБА_1 , спроможний виконувати обовязки з виховання та догляду за сином. ОСОБА_3 дійсно навчається у 5-Г класі Черкаської СШ №28. Батько має стабільний дохід.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд критично відноситься до висновку органу опіки та піклування, оскільки сам висновок не містить підстави для його складання, зокрема з нього не вбачається наявність спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 . Батьки дійшли згоди щодо того, з ким наразі мають проживати діти, і не мали суперечки з цього приводу. Натомість, не зважаючи на це, висновок складений на підставі недостовірних, недостатніх та неналежних доказів. Зокрема, акт обстеження умов проживання від 01.11.2022 року виготовлений з приводу питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача і складений за місцем проживання саме відповідача, а не позивача; характеристика зі школи на сімю неповнолітнього не містить достатньої інформації щодо обставин справи, а акт бесіди з дитиною від 01.11.2022 року, що складений начальником служби у справах дітей, фактично містить виклад обставин, які є відомими в ході перевірки, а тому не можуть настільки послідовно та логічно бути вибудованими від дитини 10 років, однак інформація щодо бажання дитини проживати з обома батьками відповідає обставинам справи, так як вбачається, що мати підтримує зв`язок з сином телефоном і дитина відчуває, що про неї піклуються обоє батьків. Суд зауважує, що бесіда з дитиною проведена без участі психолога, а тому її результати можуть бути хибними.

Норми права, що підлягають застосуванню:

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

ч.4 ст.29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

ч. 1, ч. 2, ч. 6, ч. 8 ст.7 СК України визначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ч. 1 ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Згідно ч.2 ст.160 СК України - місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За статтею 9 Конвенції - дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи:

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

З досліджених судом доказів не вбачається наявність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони попередньо домовились з ким будуть проживати їх діти. Незважаючи на те, що відповідач наразі проживає за кордоном, остання підтримує спілкування з ОСОБА_3 . А з огляду на те, що відповідач не переїхала до Данії на постійне місце проживання, є підстави вважати, що остання повернеться до України і відновить зв`язок з малолітнім ОСОБА_3 , або з огляду на безпековий стан в державі, може забрати малолітнього ОСОБА_3 проживати до себе.

Позов ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , який повністю визнає ОСОБА_2 , спрямований не на захист інтересів сина, а переслідує власні інтереси батьків. Сторони погоджуються з тим, що наразі малолітній ОСОБА_3 буде проживати з позивачем, адже відповідач перебуває за кордоном з іншим сином. Дане рішення не потребує втручання держави, натомість сторони вирішили закріпити його де-юре, однак не шляхом укладення нотаріально посвідченого договору чи вирішення даного питання, шляхом звернення до служби у справах дітей, а саме шляхом звернення з позовом до суду. Проте, втручання держави в сімейні відносини, має відбуватись тоді, коли особи не можуть врегулювати правовідносини в добровільному порядку і мають спір, який потребує правового врегулювання. Дії сторін можуть нашкодити інтересам дитини, оскільки, по-перше: виклик малолітньої дитини до органу опіки і піклування та бесіда з посадовими особами, вже є стресом для дитини, яка в силу свого віку не розуміє що відбувається і навіщо їй обирати з ким вона бажає проживати, за умови, що обоє батьків підтримують з нею зв`язок; по-друге: в державі введено воєнний стан і за необхідності забезпечення нормального психічного та фізичного розвитку дитини, відповідач може забрати її до себе, для проживання за кордоном.

Позивачем не надано документів, які безпосередньо підтверджують, що малолітній ОСОБА_3 є спільним сином сторін, однак, так як даний факт не заперечує орган опіки та піклування виконкому Руськополянської сільської ради у своїх висновках, суд не піддає сумніву дану обставину.

Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконкому Руськополянської сільської ради щодо доцільності визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він не відображає істотних обставин, з яких підстав орган опіки та піклування дійшов до такого висновку за відсутності спору.

Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді.

Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає, і від якого мати дитини не вимагає зміни її місця проживання.

За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагає від батька дитини змінити її місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою. Відповідач у своїх листах до суду підтвердила, що дитина проживає з батьком та не заперечувала щодо подальшого такого проживання дитини з батьком.

В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Вказані обставини підлягають перевірці судом.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді.

В умовах введеного в Україні воєнного стану, суд рекомендує органу опіки та піклування звернути увагу на порядок здійснення його повноважень у сфері реалізації компетенції щодо дітей, зокрема, за умови відсутності між батьками спору щодо місця проживання дитини. Також суд рекомендує враховувати перш за все інтереси дитини, а не діяти на користь потреб батьків.

Судові витрати:

Суд вирішує питання про судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір необхідно віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Руськополянської сільської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити повністю.

Судові витрати, які складаються з судового збору - віднести на рахунок позивача.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду або безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована у АДРЕСА_1 .

Третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Руськополянської сільської ради, с. Руська Поляна, Черкаського району, Черкаської області, вул. Шевченка, 67.

Повний текст рішення складено 19.05.2023 року.

Суддя: Є. П. Тептюк