Номер провадження: 22-ц/813/2395/23
Справа № 2-2373/11
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

боржник ОСОБА_1 ,

стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

приватний виконавець - Притуляк Валерій Миколайович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року у складі судді Чернявської Л.М.,

встановив:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-2373/11, виданий 20.01.2014 Приморським районним судом м. Одеси про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ) заборгованості за кредитним договором № 05/09/2008/980-К/16 від 08.09.2008 у розмірі 19 452 681, 58 грн, та стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 30000,00 гривень.

В обґрунтування заяви зазначив, що на підставі рішення апеляційного суду, яке набуло чинності 21.05.2015, стягувач мав би отримати новий виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_1 без визначення його солідарного обов`язку із іншими відповідачами по справі, та зміст якого повинен був би відповідати резолютивній частині рішення Апеляційного суду Одеської області від 21.05.2015 (провадження: 22-ц/785/1220/15) по справі №2-2373/11, однак цього зроблено не було. Після рішення апеляційного суду Одеської області від 21.05.2015 по цивільній справі №2-2373/11, нові виконавчі листи не видавались, таким чином у виконавчому листі №2-2373/11 від 20.01.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 19 452 681,58 грн на користь ПАТ «КБ «Надра» зазначена резолютивна частина рішення Апеляційного суду Одеської області від 14.10.2013, яке скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2014 по справі № 2-2373/11 (провадження №6-37461св14), а отже вказаний виконавчий лист не відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Також заявник зазначив, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Незважаючи на це, спірний виконавчий лист подано стягувачем на виконання, а приватним виконавцем виконавчого округу міста Одеса Притуляк В.М. 09.12.2019 відкрите виконавче провадження №60833880 та здійснюється його примусове виконання. 24.05.2021 представником боржника приватному виконавцю Притуляку В.М. направлено заяву, якою повідомлено про те, що рішення на підставі якого виданий виконавчий документ скасовано, та виконавче провадження на підставі ч.5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає негайному закінченню, а майно боржника необхідно терміново зняти з реалізації, проте зазначена заява боржника залишена приватним виконавцем без задоволення, у зв`язку із чим він змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року заяву задоволено. Визнано виконавчий лист по справі №2-2373/11, виданий 20.01.2014 Приморським районним судом м. Одеси на виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 16.12.2013 таким, що не підлягає виконанню. В іншій частині відмовлено.

ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» подало апеляційну скаргу, просить ухвалу суду скасувати та в задоволені заяви відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2013 у справі №2-2373/11 в частині задоволення вимог банку до ОСОБА_1 судами вищих інстанцій не скасовано та набрало законної сили. Наведені обставини вже досліджувались судом під час розгляду скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця. Будь-яких інших вимог, окрім визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 не заявлялось. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та не врахував, що після неодноразового перегляду рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 рішення щодо нього не змінилося. В свою чергу, виконавче провадження було завершено, оскільки вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» як кредитора були задоволені за рахунок передачі стягувачу нерухомого майна, належного боржнику.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2013 у справі № 2-2373/11 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 08.09.2008 № 05/09/2008/980-К/16 у загальному розмірі 19 452 681,58 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08.09.2008 № 05/09/2008/980-К/16 звернуто стягнення на предмет застави за договором № 05/09/2008-3/471 від 10.09.2008 та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06.10.2008 за № 5363, а саме - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 1 362 068,00 грн, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення цього договору становить 280 260,90 дол. США, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 шляхом продажу цього предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження; стягнуто в рівних частках судові витрати у розмірі 4 561 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.12.2013 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2013 у справі № 2-2373/11 скасоване в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 08.09.2008 № 05/09/2008/980 К/16 у розмірі 19 452 681,58 грн. В решті рішення залишено без змін.

20.01.2014 на виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 16.12.2013, Приморським районним судом м. Одеси видані виконавчі листи № 2-2373/11.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2014 рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 16.12.2013 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

21.05.2015 рішенням Апеляційного суду Одеської області рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2013 скасовано в частині стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення судового збору на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог. В решті рішення залишено без змін.

Задовольняючи заяву боржника ОСОБА_1 , суд заначив, що рішення скасоване, а виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання до 27.04.2024, тому є законні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Проте погодитися з такими висновками суду неможна, оскільки вони є суперечливими, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не передбачає його повторне пред`явлення до виконання, та на законі не ґрунтуються, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, проте судова практика виходить з того, що словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Такі висновки викладені в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 25 вересня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах".

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 24 червня 2020 року у справі N 520/1466/14-ц, провадження N 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі N 824/67/20, провадження N 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі N 2-118/2001, провадження N 61-1762ав22, та інших.

Станом на час видачі виконавчого листа були дотримані процесуальні вимоги до його видачі, і він відповідав вимогам закону.

Також внаслідок часткового скасування рішення суду першої інстанції від 14.10.2013 апеляційним судом Одеської області 16.12.2013, та ухвалення апеляційним судом 21.05.2015 рішення при новому розгляді справи не припинився матеріальний обов`язок боржника ОСОБА_1 про повернення 19 452 681,58 грн, оскільки рішення першої інстанції скасоване лише щодо солідарного обов`язку погашення боргу та щодо боргу інших боржників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в частині боргу ОСОБА_1 на суму 19 452 681,58 грн ані апеляційною, ані касаційною інстанцією рішення не скасовувалося, залишаючись незмінним.

Зміна дати судового рішення та виключення солідарності обов"язку на обсяг прав ОСОБА_1 не впливає, суть вимог про стягнення 19 452 681,58 грн не змінює, від обов"язку погасити борг не звільняє, він залишився єдиним боржником по рішенню, що виключає сумніви щодо очевидності боргу.

Таким чином, передбачені законом підстави для визнання в порядку ст.432 ЦПК України листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні, а обставини, на які посилається заявник, не є істотними.

Щодо доводів про унеможливлення пред`явлення листа до виконання в зв`язку з його направленням до суду, то 25.06.2015 після скасування рішення апеляційного суду постановою начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні ВП №41956805 виконавчий лист 2-2373/11 від 20.01.2014 про стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в розмірі 19 452 681,58 грн направлено до суду, а виконавче провадження закінчено на підставі п.4ч.1ст.49,ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Надалі 22.09.2015 постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС у провадженні ВП №41956805 відновлено виконавче провадження з посиланням на ч.1ст.51 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки Законом України "Про виконавче провадження" визначений порядок дій суб`єктів виконання рішення суду, коли рішення зазнало змін, та виконавчий лист був направлений до суду, то в подальшому питання, пов`язані з його рухом, знаходяться в площині оцінки правомірності дій виконавчої служби, яка може бути надана в порядку Розділу VІІ ЦПК України, однак не є підставою застосування правил ст. 432 ЦПК України, тому боржником у цій справі обраний невірний спосіб захисту прав.

Викладені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який допустив невірне застосування норм процесуального права та дійшов помилково висновку про можливість задоволення заяви, тому ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа 2-2373/11 від 20.01.2014 на виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 08.09.2008 № 05/09/2008/980-К/16 на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 16.12.2013 скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа 2-2373/11 від 20.01.2014 на виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 08.09.2008 № 05/09/2008/980-К/16 на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 16.12.2013 таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 19.04.2023.

Головуючий:

Судді: