Номер провадження: 22-ц/813/347/23
Справа № 520/1449/18
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: адвоката третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лобової Лідії Михайлівни в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест - Кредо», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , Київської районної адміністрації Одеської міської ради як Органу опіки та піклування, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича про визнання недійсним реєстрації змін обтяження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Дельта банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , Київської районної адміністрації Одеської міської ради як Органу опіки та піклування, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка В.С., в якій просив суд визнати недійсним правочин про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 24 листопада 2012 року, внесеного до Державного реєстру іпотек 24 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С., реєстровий номер обтяження 3872084 у Державному реєстрі іпотек.

12 червня 2018 року ОСОБА_3 , було надано уточнену позовну заяву, яку у підготовчому засіданні було прийнято до розгляду, та в якій позивач просив суд визнати недійсним реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою у Державному реєстрі іпотек від 24 листопада 2012 року, внесеного до Державнго реєстру іпотек 24 листопада 2012 року як реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С., реєстровий номер обтяження 3872084 у Державному реєстрі іпотек (а.с. 103-107).

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до умов кредитного споживчого договору від 09 жовтня 2006 року за №853-11 ДОУ 1 Н, укладеним між ним та ПАТ «УкрСиббанк», йому були надані кредитні кошти у сумі 132 730 швейцарських франків на строк до 09 жовтня 2027 року під 7,99% річних, для придбання нерухомого майна, а саме кв. АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 зазначає, що у забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним споживчим договором, 11 жовтня 2006 року також був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., реєстровий №3563, накладена заборона відчуження зазначеної вище квартири до припинення договору, реєстровий номер 138.

Позивач ОСОБА_3 вказує, що у зв`язку з порушенням ним умов кредитного договору, у 2010 році ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із позовом про стягнення кредитних коштів, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2011 року, яке набрало чинності 04 листопада 2011 року, з нього та поручителя - ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» було стягнуто заборгованість у сумі 1 184 023,19 грн.

26 листопада 2011 року, як вказує позивач, Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було відкрито касаційне провадження та виконання рішення було зупинено до закінчення касаційного провадження по справі.

У січні 2013 року, як стверджує позивач, у Київському районному суді м. Одеси розглядалася заява ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні, саме тоді він дізнався, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, однак ПАТ «Дельта Банк» надав лише копію виписки з договору від 08.12.2011 та, у порушення вимог ст. 516 ЦК України, він не був повідомлений жодною стороною угоди про здійснений правочин.

При цьому, сторони правочину також проігнорували вимоги законодавства та судову практику про те, що здійснити відступлення прав вимоги можливо лише до винесення рішення судом про стягнення боргу.

Як вказує позивач, рішення суду від 24 червня 2011 року до виконавчої служби на примусове стягнення не спрямовувалося, тому суд обґрунтовано відмовив новому кредитору у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Однак, позивач ОСОБА_3 зазначає, що незважаючи на допущені порушення законодавства, відповідач 23 травня 2014 року звернувся до суду із позовом до нього, Реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність нерухомого майна, а при ознайомленні з матеріалами справи у апеляційному суді Одеської області ним було встановлено, що у витягу із Державного реєстру іпотек є відомості про реєстрацію 24.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. правочину про відступлення прав за іпотечним договором, на підставі якого ПАТ «Дельта Банк» є іпотекодержателем спірної кв. АДРЕСА_1 .

При цьому, як стверджує позивач, ні первісний кредитор, ні новий кредитор його у встановленому законодавством порядку не повідомляли про укладення 08.12.2011 договору про відступлення прав вимоги за основним зобов`язанням, а у грудні 2017 року ним було отримано лист від Головного територіального управління юстиції у м. Києві про те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С., який здійснював приватну нотаріальну діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідності до наказу Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.05.2015 припинив свою діяльність з 13 травня 2015 року.

Відповідно до архівної довідки, наданої Київським державним нотаріальним архівом на особисту заяву від 15.12.2017 за №2944/01-21, вбачається, що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса КМНО Кондратюка В.С. від 24 листопада 2012 року записи про вчинення нотаріальних дій за 24 листопада 2012 року відсутні, як і відсутні договори про заставу (іпотеку) майна та документи, на підставі яких вони посвідчувались від 24.11.2012, договори, де б стороною виступав позивач ОСОБА_3 ..

Таким чином, позивач вважає, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором від 24.11.2012 нотаріально не посвічувався, всупереч вимогам ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 54, 55 Закону України «Про нотаріат», ст. 182 ЦК України.

З урахуванням викладеного, із посиланням на ст. ст. 182, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 24 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 54-55 Закону України «Про нотаріат», позивач вважає, що повідомлення про зміну обтяження заповнено з порушенням вимог законодавства, а з відповіді архіву, отриманої представником позивача, вбачається, що відсутні документи, на підставі яких нотаріусом здійснено запис, у зв`язку з чим, ОСОБА_3 звернувся до суду із відповідним позовом та просив його задовольнити з наведених підстав.

У судовому засіданні представник позивача, який одночасно є представником третьої особи - Саннікової Г.В., позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву.

Третя особа - ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , у судові засідання не з`явилась, письмових пояснень на позовну заяву не надала.

Представник третьої особи - Київської районної адміністрації Одеської міської ради як Органу опіки та піклування просив провести судове засідання за його відсутності, у вирішенні заяв, клопотань тощо учасників процесу покладається на розсуд суду, при прийнятті рішення просив врахувати права та інтереси дитини.

Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції у м. Києві надав до суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу за його відсутності, за наявними документами і доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. у судові засідання не з`явився, письмових пояснень на позовну заяву не надав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Лобова Л.М. в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно. Про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІУ .

Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №853-11 ДОУ 1 Н, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 132 730 швейцарських франків зі строком повернення до 11 жовтня 2027 року.

У забезпечення виконання умов цього договору, між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 11 жовтня 2006 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. (реєстровий номер 3563). Предметом цього договору є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

АКІБ «УкрСиббанк» як іпотекодержатель на підставі зазначеного іпотечного договору зареєстрував обтяження квартири, що підтверджується витягом про реєстрацію в Реєстрі від 11.10.2006 №9501330.

У подальшому, 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема, за кредитним договором від 09.10.2006 №853-11 ДОУ 1 Н, а також усіма договорами забезпечення, в тому числі за іпотечним договором від 11.10.2006.

На підставі цього договору купівлі-продажу прав вимоги АТ «Дельта Банк» звернулося до реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка В.С. здійснити зміну відомостей щодо іпотекодержателя.

Приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. 24.11.2012 здійснив реєстрацію змін обтяження, реєстровий номер 3872084.

Таким чином, предметом даного позову є дії нотаріуса як реєстратора щодо внесення змін обтяження.

Судом першої інстанції було належним чином встановлено, що згідно листа Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22.11.2017 №22510/4-17, відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.05.2015 №218/6 діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка В.С. припинена з 13 травня 2015 року, документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Кондратюка В.С. передано на зберігання до Київського державного нотаріального архіву.

Таким чином, належним відповідачем у даній справі є Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, оскільки діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка В.С. є припиненою.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача, який не є належним.

Позивач ОСОБА_3 , звертаючись до суду із цим позовом, зобов`язаний довести, яким чином наявність у Реєстрі обтяження за реєстровим номером 3872084 порушує (зачіпає) його права і законні інтереси.

Однак позивач не пред`являє жодної вимоги до АТ «Дельта Банк», а також не довів належними та допустимим доказами порушення цим банком прав позивача.

Позивач не оспорює договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк», а зазначає лише про те, що він не повідомлений про його укладення.

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що згідно зі ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно із ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, у разі неповідомлення або неналежного повідомлення боржника новим кредитором про перехід до нього права вимоги законодавством встановлено правовий захист саме боржника.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним, а позивач не надав суду доказів того, що кредитні кошти ним сплачені первісному кредиторові.

Отже, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Доводи апеляційної скарги адвоката Лобової Л.М. в інтересах ОСОБА_3 щодо відсутності у АТ «Дельта Банк» права нового іпотекодержателя у зв`язку із внесенням 24.11.2012 змін обтяження Київським міським нотаріальним округом ОСОБА_6 , реєстровий номер 3872084, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Абсолютно усі доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам у суді першої інстанції, яким місцевий суд надав належну правову оцінку, ці висновки суду є у достатній мірі аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Лобової Лідії Михайлівни в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 21 червня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік