Справа № 752/6609/20
Провадження № 2/752/589/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.06.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Солодовник Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати недійсним договір № Г32Б/19-20 про компенсацію витрат на утримання парко-місця, укладений 01.05.2016 року між Дочірнім підприємством «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 15.08.2019 року позивач дізналась про наявність договору № Г32Б/19-20 про компенсацію витрат на утримання парко-місця, укладеного 01.05.2016 року між Дочірнім підприємством «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що вказаний договір нею не укладався, особисто нею не підписувався і нікого не уповноважувала на його підписання. За вказаних обставин звернулась до суду із позовом про визнання вказаного договору недійсним.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 24).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.07.2020 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 49-50).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.07.2020 року зобов?язано посадових осіб Дочірнього підприємства «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» надати Голосіївському районному суду м. Києва оригінал договору № Г32Б/19-20 про компенсацію витрат на утримання парко-місця, укладеного 01.05.2016 року між Дочірнім підприємством «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 (а.с. 52).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2021 року провадження у справі поновлено (а.с. 101).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.04.2021 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 111-113).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.10.2021 року провадження у справі поновлено (а.с. 122).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2021 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 128-130).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.11.2022 року провадження у справі поновлено (а.с. 148).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 160-162).

04.05.2023 року до суду надійшов висновок експерта № 38/23 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 28.04.2023 року (а.с. 169-184).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2023 року провадження у справі поновлено (а.с. 186).

Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

В судовому засіданні представникпозивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків.

Матеріали справи містять копію договору про компенсацію витрат на утримання паркомісця № Г32Б/19-20, датований 01.05.2016 року, укладений між Дочірнім підприємством «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» і ОСОБА_1 , предметом якого є надання послуг з утримання нежитлового приміщення власника №№ 19-20 , що розташовані у підземному паркінгу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також компенсація утримувачу витрат на оплату таких послуг (а.с. 5-6).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що вказаний договір не підписувала, волі на його укладення не виявляла.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю юридичною природою договір купівлі-продажу є двосторонньою угодою, оскільки при її укладанні та здійсненні виявляється воля двох сторін, які беруть у ній участь.

За приписом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Підставою недійсності правочину згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбачених законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

За приписами ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За клопотанням позивача, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 160-162).

04.05.2023 року до суду надійшов висновок експерта № 38/23 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого міститься у графі «ВЛАСНИК» у технічній копії договору № Г32Б/19-20 про компенсацію витрат на утримання паркомісця від 01.05.2016, укладеного від імені Дочірнього підприємства «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» і ОСОБА_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, можливо - з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .

Рукописний запис « ОСОБА_2 », зображення якого міститься у графі «ВЛАСНИК» у рядку зображення підпису від імені ОСОБА_1 у технічній копії договору № Г32Б/19-20 про компенсацію витрат на утримання паркомісця від 01.05.2016, укладеного від імені Дочірнього підприємства «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» і ОСОБА_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування почерку ОСОБА_1 (а.с. 179).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами висновки експерта № 38/23 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі, а так само і доводи позивача.

Відтак, суд надходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, для визнання недійсним договору № Г32Б/19-20 про компенсацію витрат на утримання паркомісця від 01.05.2016, укладеного від імені Дочірнього підприємства «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» і ОСОБА_1 .

З урахуванням встановленого суд надходить до того, що на обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано суду належні та допустимі докази, довела їх переконливість, а також довела наявність обставин, на які посилалась як на підставу своїх вимог, зокрема, і ту обставину, що не підписувала оспорюваний правочин та не мала вільного волевиявлення на його укладення, від позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про визнання недійсним договору, - задовольнити.

Визнати недійсним договір № Г32Б/19-20 про компенсацію витрат на утримання парко-місця, укладений 01.05.2016 року між Дочірнім підприємством «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_3 .

Стягнути з Дочірнього підприємства «Київтранспарксервіс 1» Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (; 01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка, 4/6) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 червня 2023 року.

Суддя