Справа № 461/3772/22
Провадження № 4-с/461/14/23
У Х В А Л А

Іменем України

13.06.2023 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді: Мисько Х.М.,

секретар судового засідання Євтушенка В.Ю.,

державного виконавця Чабрі О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Чабрі Олени Богданівни,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою дії державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Чабрі Олени Богданівни, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Пустомитівського районного відділу ДВС ЗМУМЮ (м. Львів) Чабрі О.Б. від 10.02.2022 року про відкриття виконавчого провадження №68572625, за виконавчим листом №461/1022/20, виданого 24.12.2021 року Львівським апеляційним судом про стягнення витрат на правничу допомогу 1 000 грн. з ОСОБА_1 ; визнати незаконним рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чабрі Олени Богданівни, щодо прийняття 10.02.2022 року постанови про відкриття виконавчого провадження 368572625, на підставі виконавчого листа №461/1022/20.

Скарга вмотивована тим, що 10 лютого 2022 р. державним виконавцем Пустомитівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче провадження ВП № 68572625 на підставі виконавчого листа №461/1022/20 виданого Львівським апеляційним судом 24.12.2021. Відповідно до якого, рішенням Львівського апеляційного суду від 08.11.21 року, суд вирішив стягнути з нього витрати на правничу допомогу 1000,00 грн. на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство». Однак, постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2022 р. йому не була надіслана. 11.07.2022 року у одному з відділень комерційного банку заявнику стало відомо, що він є борждником та на його майно накладено арешт. 13.07.2022 року заявник звеонувся до державного виконавця Пустомитівського районного відділу ДВС ЗМУЮ Чабрі О.Б. та був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження ВП №685726625 про стягнення з нього витрат на правничу допомогу 1 000, 00 грн. на користь КС «Перше кредитне товариство». Також, заявник зазначає, що у виконавчому листі вказано прізвище заявника ОСОБА_2 , у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець Чабря О.Б. вказала прізвище боржника ОСОБА_3 . Тобто, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2022 не міститься достовірних даних, які зазначені у виконавчому листі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.07.2022 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Чабрі Олени Богданівни залишено без розгляду та повернуто скаржнику разом із доданими до неї додатками.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28.03.2023 року апеляційн скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29.07.2022 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги.

Державний виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) Чабря О.Б. у судовому засіданні проти скарги заперечила, просила таку залишити без задоволення

Частина 2 статті 450 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, заслухавши думку державного виконавця, дослідивши матеріали скарги, оцінивши надані докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон №606-XIV у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 08.11.2021 видано виконавчий лист №461//1022/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 гривень.

Строк пред`явлення виконавчого листа до 08.11.2024 року.

Як вбачається з відзиву на скаргу, Кредитна спілка «Перше Кредитне товариство» 18.01.2022 року звернулась до начальника Пустомитівського відділу ДВС у Львівському районі Львівської області Західного МРУ М, (м.Львів) із заявою про примусове виконання рішення суду, разом із оригіналом виконавчого листа №461/1022/20 Галицького районного суду м.Львова від 24.12.2021 року.

Постановою державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чабрі О.Б. від 10.02.2022 року відкрито виконаче провадження №68572625, з виконання виконавчого листа №461/1022/20, виданий 24.12.2021 року.

В скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в виконавчому документі допущена помилка щодо написання прізвища боржника. При цьому суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Помилка у написанні прізвища боржника, є наслідком технічної описки канцелярії при оформленні виконавчого документа та, на думку суду, носять формальний характер та не спростовують існування у боржника заборгованості за виконавчим документом та не звільняють його від боргових зобов`язань, а отже не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних постанов.

За ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Зі змісту скарги вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята державним виконавцем 10.02.2022 року, а відповідно до даних зазначених у виконавчому листі, строк пред`явлення виконавчого листа до 08.11.2024 року, то вказаний строк уже минув і державний виконавець, на думку скаржника, зобов`язаний був повернути виконавчий документ.

Разом з тим, виконавчий лист виданий Львівським апеляційним судом у справі №461/1022/20 у справі за позовом ОСОБА_1 до КС «Перше кредитне товариство» про стягнення пенсі за несвоєачне виконання грошового зобов`язання 24.12.2021 року.

Рішення набрало законної сили 08.11.2021 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до 08.11.2024 року.

Суд не може погодитись з позицією скаржника, оскільки причини щодо відмови у прийнятті до примусового виконання виконавчого документа, відповідно до вимог ч.4 ЗУ «Про виконавче провадження» у державного виконавця були відсутні, оскільки вимогами статті передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

- рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

- пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

- боржника визнано банкрутом;

- Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

- юридичну особу боржника припинено;

- виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

- виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

- виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

- виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

- Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

- відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Таким чином, доводи скарги зводяться до власного тлумачення заявником закону, що суперечить чинному законодавству та не можуть бути підставою для задоволення такої скарги.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій державного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-яких доказів, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Щодо вимоги про стягнення з осіб, дії яких оскаржуються, судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять, суд виходить з наступного.

За відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв`язку з явкою до суду компенсація обчислюється пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати ( ч. 2 ст. 138 ЦПК України).

При цьому, стягнення компенсації за відрив від звичайних занять можна отримати, якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення не працює і не має самостійного доходу.

В розумінні ч. 3 ст. 12 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Усі витрати потрібно підтверджувати відповідними доказами, у тому числі і час за відрив від звичайних занять, які суд повинен перевірити з точки зору належності та допустимості відповідних доказів.

ОСОБА_1 не доведено та нічим не підтверджено факту відриву від звичайних занять від яких йому належить здійснити компенсацію та розмір (суму) відповідної компенсації. Заявником не надано суду відповідних розрахунків та належних докази на підтвердження понесених судових витрат.

Таким чином, суд не знаходить законних підстав для задоволення вимог у цій частині.

За таких обставин, суд вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) є необґрунтованими, тому в задоволенні скарги необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 126, 127, 353, 354, 447, 449,451 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Чабрі Олени Богданівни - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлений: 13.06.2023 року.

Суддя Х.М.Мисько