Справа № 161/7567/22 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/457/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, орган опіки та піклування Луцької міської ради Виконавчий комітет Луцької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом.

Покликався на ті обставини, що він з відповідачем ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 18 травня 2018 року. Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір`ю відповідачем ОСОБА_3 в селі Зміїнець, Луцького району, Волинської області, а він проживає в місті Луцьку у власній квартирі.

Крім того позивач зазначав, що після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 у них почали виникати конфлікти з приводу його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Всі його намагання врегулювати даний спір призводили лише до суперечок, оскільки відповідач перешкоджала йому бачитись з дитиною, штучно створювала обставини, через які він не міг цього робити.

У зв`язку з цим рішенням Княгининківської сільської ради Луцького району Волинської області від 26 лютого 2020 року, було встановлено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак, через деякий час відповідач перестала його виконувати та не надає можливості йому спілкуватись з донькою та приймати участь у її вихованні.

Ураховуючи наведене та уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд зобов`язати відповідача ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_5 ; встановити йому дні та час для виховання та спілкування з дочкою в спосіб систематичного спільного спілкування: кожні субота та неділя місяця, субота з 10:00 год. з ночівлею по неділю до 20:00 год.; державні свята протягом такого свята з 10:00 год. до 20:00 год.; в день народження дитини (24 лютого) з 16:00 год. до 20:00 год.; в день народження бабусі дитини ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та в день народження батька дитини ОСОБА_1 (19 жовтня) з 15:00 год. до 20:00 год. без обмеження місця перебування, за згодою дитини; в час осінніх, зимових та весняних шкільних канікул протягом половини часу їх тривалості із проживанням з позивачем; в час літніх шкільних канікул: в червні з 15 червня з 10:00 год. по 30 червня до 20:00 год., в липні з 15 липня з 10:00 год. по 31 липня до 20:00 год., в серпні з 15 серпня з 10:00 год. по 31 серпня до 20:00 год. та відшкодувати йому понесені судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_7 .

Встановлено ОСОБА_1 порядок участі у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 , а саме: - систематичний відпочинок за місцем проживання ОСОБА_1 , першої та четвертої суботи та кожної першої та четвертої неділі місяця з 11 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв.; а також на державні свята з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; в день народження дитини (24 лютого) з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; в день народження бабусі дитини ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та в день народження батька дитини ОСОБА_1 (19 жовтня) з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без обмеження місця перебування, за згодою дитини ОСОБА_8 ; щороку у літній період в червні з 15 червня з 10 год. 00 хв. по 15 липня до 20 год. 00хв.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог незаконним, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині відмовлених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення, яким додатково визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: кожні суботу та неділю місяця, субота з 10 год. 00 хв. з ночівлею по неділю до 20 год. 00 хв.; державні свята протягом такого свята з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; в час осінніх, зимових та весняних шкільних канікул протягом половини часу їх тривалості із проживанням з позивачем; в час літніх шкільних канікул: в червні з 15 червня з 10 год. 00 хв. по 30 червня до 20 год. 00 хв., в липні з 15 липня з 10 год. 00 хв. по 31 липня до 20 год. 00 хв., в серпні з 10 год. 00 хв. по 31 серпня до 20 год. 00 хв.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дав неправильну правову оцінку встановленим обставинам справи, і як наслідок зробив передчасний висновок щодо відсутності підстав для задоволення позову повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції насамперед керувався інтересами дитини та принципом рівності прав батьків у її вихованні.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 03 лютого 2010 року по 18 травня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про народження у останніх ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 , яка після розірвання шлюбу між батьками залишилась проживати з відповідачем ОСОБА_3 .

Рішенням Виконавчого комітету Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області від 26 лютого 2020 року № 29 було вирішено встановити позивачу ОСОБА_1 наступний графік зустрічей з малолітньою дочкою ОСОБА_5 , а саме: кожна друга, четверта субота місяця та кожна перша, третя неділя місяця з 11 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; на державні свята з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; в день народження дитини (24 лютого) з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; в день народження бабусі дитини ОСОБА_6 та в день народження батька дитини ОСОБА_1 (19 жовтня) з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без обмеження місця перебування, за згодою дитини ОСОБА_7 .

Крім того, з наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 не одноразово звертався на гарячу лінію поліції щодо перешкоджання йому відповідачем ОСОБА_3 у побаченнях з дочкою.

21 липня 2021 року на засіданні Служби у справах дітей Луцької міської ради відповідач ОСОБА_3 заперечила факти перешкоджання позивачу у зустрічах та спілкуванні з малолітньою дочкою згідно порядку погодженого між ними і затвердженого рішенням Княгининівської сільської ради Луцького району, Волинської області та висловила свою незгоду щодо збільшення часу зустрічей останнього з дитиною.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права ( ст. 159 СК України).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (частини 1, 2 ст. 159 СК України).

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Таким чином, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Отже, враховувавши наведені норми матеріального права та встановивши ті обставини, що сторони спору мають бажання приймати безпосередню участь у вихованні дочки і це сприяє її розвитку, однак має місце перешкоджання відповідачем позивачу в особистому спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про необхідність визначити позивачу ОСОБА_1 , спосіб участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 , що узгоджується і з висновком Служби у справах дітей Луцької міської ради № 239 від 06 грудня 2022 року з данного питання та ухвалив законне і обгрунтоване рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки, оскаржуване позивачем рішення суду першої інстанції відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, то підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді