ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/2675/19 Номер провадження 22-ц/814/852/23Головуючий у 1-й інстанції Аркатова К.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

секретар Владіміров Р.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стрикаль М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Стрикаль Максимом Вікторовичем,

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2021 року, постановлене суддею Аркатовою К.В. (повний текст складено 20 серпня 2021 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями,

за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

26.02.2019 позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, який уточнила заявою від 22.05.2019, до ОСОБА_7 про визнання за нею право власності на 5/24 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_8 .

В обґрунтування вимог позову посилалася на те, що будинок АДРЕСА_2 належить: її батьку ОСОБА_8 1/12 частина, його матері, та її, позивачки бабусі, ОСОБА_9 1/12 та 1/4 частини. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся ОСОБА_9 та спадщину після неї прийняв ОСОБА_8 , подавши до нотаріальної контори відповідну заяву, однак свідоцтво про право на спадщину не отримував. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер та вона, позивачка, прийняла спадщину, подавши до приватного нотаріуса ХМНО Зубарєва І.Ю. відповідну заяву. Постановою вказаного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із ненаданням документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

20.10.2020 треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заявили в суд самостійні позовні вимоги на предмет спору, звернувшись із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання за ними права власності на спадкове майно, а саме по 1/12 часток спірного житлового будинку з надвірними будівлями, як за спадкоємцями по праву представлення після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 .

В обґрунтування позову посилаються на те, що вони є дітьми ОСОБА_10 , який є сином ОСОБА_9 та який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до смерті своєї матері. Вони є спадкоємцями за правом представлення, на момент відкриття спадщини проживали разом з бабусею, відтак, мають право на частку у спадковому майні.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.08.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Позов ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_11 право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 оскаржила вказане рішення, подавши до Харківського апеляційного суду через свого представника адвоката Стрикаль М.В. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити рішення в частині часткового задоволення її позовних вимог, визнавши за нею право власності на 1/8 частину спірного будинку. Скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та в їх задоволенні відмовити.

Заперечує належність та допустимість як доказу - акту, складеного сусідами будинку по АДРЕСА_1 , про спільне проживання у спадковому будинку ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 . Тоді як згідно Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5, діючої на момент відкриття спадщини, свідоцтва про право на спадщину видається спадкодавцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути: довідки ЖЄО, правління ЖБК, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним; копія рішення суду; реєстраційний запис у паспорті або у будинковій книзі та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Також звертає увагу, що суд не витребував від нотаріуса інформацію про те, хто прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не надали доказів такого звернення та отримання відмови, у зв`язку з чим звернулися до суду.

Крім того, вказані особи не порушують питання у позові щодо встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, факту їх постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті. Особи, які підписали акт про цей факт, не викликалися до суду та не були перевірені їх особи і не допитані як свідки.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.11.2021 відкрито апеляційне провадження та зупинено дію рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.08.2021.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.11.2021 у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи убачається, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 28.01.2018, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 64 кв.м. на лежить на праві приватної власності: ОСОБА_3 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№2-2493 від 15.09.2000; ОСОБА_9 1/4 частка на підставі свідоцтва про право власності, р.№1-653 від 13.10.2006, та 1/12 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№1-655 від 13.10.2006; ОСОБА_8 1/12 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№1-657 від 13.10.2006; ОСОБА_4 1/12 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№2-1919 від 12.09.2008./а.с.8-9 т.1/

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованих 14.12.2018, 24.05.2019, власником 1/12 частки вказаного будинку, що належала ОСОБА_4 , є ОСОБА_2 на підставі договору-купівлі продажу від 14.12.2018./а.с.52-63 т.1/

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_9 ./а.с. 11 т.1/

Після її смерті Десятою Харківською ДНК заведена спадкова справа №500/2015 на підставі заяви про прийняття спадщини від сина спадкодавця - ОСОБА_8 про прийняття спадщини./а.с.83-87 т.1/ Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Другий син спадкодавця ОСОБА_9 ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто до відкриття спадщини./а.с.7-8 т.2/ Його діти ОСОБА_6 та ОСОБА_13 проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 , про що вказано в акті про спільне проживання від 28.06.2020/а.с.12 т.2/.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_8 ./а.с.12 т.1/

Згідно інформації приватного нотаріуса ХМНО Зубарєва І.Ю. від 13.05.2019, ним 31 січня 2018 року заведено спадкову справу №2/2018 після смерті ОСОБА_8 , який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якій подали заяву про прийняття спадщини: дочка спадкодавця ОСОБА_1 (заява від 312.01.2018) та син спадкодавця ОСОБА_2 (заява від 24.04.2018). Інших заяв як про прийняття, так і про відмову не надходило./а.с.46,51 т.1/

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 і визнаючи за нею право власності на 1/8 частку спірного будинку, та задовольняючи позовні вимоги третіх осіб ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , визнаючи за ними право власності по 1/12 частці спірного будинку за правом представлення, районний суд виходив з доведеності факту прийняття спадщини вказаними особами та розподілив спадкове майно (1/3 частку вказаного будинку) відповідно до зазначених часток.

Апеляційний суд з такими висновками районного суду не погоджується, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч.ч.1-2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.ч.1,2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За правилами ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.ч.1,3 ст.1269 ЦК України).

Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Отже, аналізуючи викладені норми цивільного, процесуального та спадкового права, колегія суддів приходить до висновку, що для вирішення заявлених позовних вимог необхідно на підставі належних та допустимих доказів визначити коло спадкоємців, які у передбачений законом спосіб прийняли спадщину, розмір спадкової маси, щодо якої заявлено спір, та відповідно визначити частку кожного у цьому спадковому майні.

Апеляційний суд встановив, що спадкову масу, щодо якої заявлено спір, складає частка у будинку АДРЕСА_1 , яка належала: спадкодавцю ОСОБА_9 , а саме: 1/4 частка на підставі свідоцтва про право власності, р.№1-653 від 13.10.2006, та 1/12 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№1-655 від 13.10.2006, що в сумі становить 1/3 частку вказаного будинку; спадкодавцю ОСОБА_8 1/12 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№1-657 від 13.10.2006 та частка, яку він у передбачений законом строк та спосіб прийняв, але не оформив, після смерті матері ОСОБА_9 .

Вирішуючи питання щодо кола осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9 , районний суд врахував акт про спільне проживання, складений за участю сусідів будинку по АДРЕСА_1 від 28.06.2020 про спільне проживання у вказаному будинку ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , а також письмові заяви про це від співвласника ОСОБА_14 і сусідки ОСОБА_15 .

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки зазначений акт та письмові пояснення сусідів не відповідають вимогам ст.ст.77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності і достатності доказів, а тому є неналежними доказами факту спільного проживання зазначених осіб зі спадкодавцем на день її смерті.

Будь яких належних і допустимих доказів на підтвердження факту прийняття третіми особами ОСОБА_5 і ОСОБА_6 спадщини після смерті своєї баби ОСОБА_16 за правом представлення на частку, яка б належала їх батьку, якби він був живим на час відкриття спадщини не надано.

Тому висновок районного суду про те, що факт спільного проживання третіх осіб зі спадкодавцем ОСОБА_9 на час відкриття спадщини та таким чином прийняття ними спадщини підтверджений та не спростований позивачкою, - є помилковим, оскільки ґрунтується на неналежному і допустимому доказі, хибному тлумаченні ст.12 ЦПК України на корить третіх осіб, тоді як саме вони повинні були доводити факт прийняття ними спадщини.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що спадщина, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , яка складається з 1/3частини будинку (1/4 + 1/12) прийняв лише син ОСОБА_8 , а після смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_7 прийняли спадщину його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_8 входить 1/3 частина, успадкована ним після смерті своєї матері, та 1/12 частка, що належала йому особисто, тобто в цілому спадкове майно - 5/12 частки вказаного будинку.

Ураховуючи рівність часток спадкоємців позивачка має прав на половину зазначеної частки, тобто на 5/24 частки.

Отже, з урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_1 та про відмову в позовних вимогах ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Згідно ст.141 ЦПК України із ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі по 2 052,28 грн. із кожного (2 462,74 грн. за подачу позову + 3 694,11 грн. за апеляційну скаргу/3)./а.с.1 т.1, а.с.61 т.2/

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником адвокатом Стрикаль Максимом Вікторовичем, - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/24 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У задоволенні позову ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно, - відмовити за безпідставністю.

Стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 2 052,28 грн. із кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.05.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця