ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5311/23 Справа № 202/1299/23 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі - АТ "Ощадбанк") про захист прав споживача, мотивуючи його тим, що 09 серпня 2018 року вона звернулася до відділення АТ "Ощадбанк" у м.Білозерське з приводу закриття рахунку та виплати їй залишку грошових коштів у розмірі 47 780,87 грн., проте їй було відмовлено у виплаті вказаних коштів.

Вказувала, що рішенням Краматорського міськ суду Донецької області від 03 березня 2020 року (справа 234/20299/18) встановлено, що у «відповідача були відсутні законні підстави для відмови позивачці у закритті банківського рахунку та виплаті залишку грошових коштів на рахунку, оскільки, як встановлено в судовому засіданні 09 серпня 2018 року, позивачка звернулася до відповідача з приводу закриття рахунку і виплати їй грошових коштів, та надала необхідні для цього документи» та «зобов`язано АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» виплатити позивачу через касу банку залишок коштів на банківському рахунку». Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року (справа №234/20299/18) постанову Донецького апеляційного суду від 17 червня 2020 року скасовано, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року залишено в силі.

Посилаючись на те, що 09 серпня 2018 року їй протиправно не було виплачена сума у розмірі 47 780, 87 грн. та вона виплачена лише з 04 по 10 січня частинами, чим порушено її права та у неї виникло право на відшкодування інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму у розмірі 47 780 грн., яка складається з 7 199 грн. - інфляційних втрат, 2 584 грн. - відсотків річних від суми простроченого грошового зобов`язання та 37 997 грн. - пені.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов банку задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не встановив дійсних обставин справи. Вказувала, що нею наведений розрахунковий період для нарахування 3% річних та індексу інфляції та пені.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 47 780 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 жовтня 2014 року між відділенням ТВБВ №10004/01 Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір №2317834 «Про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки», відповідно до якого позивачці відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та надано Платіжну картку.

Рішенням Краматорського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2020 року у справі 234/20299/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про захист майнових прав, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір №2317834 «про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки», укладений 09 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк». Зобов`язано АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» виплатити ОСОБА_1 через касу банку залишок коштів на банківському рахунку № НОМЕР_2 (980) (колишній рахунок № НОМЕР_1 ).

Судом встановлено, що згідно з наданою відповідачем випискою по поточному рахунку № НОМЕР_1 залишок грошових коштів на рахунку становить 47 780,87 грн. У «відповідача були відсутні законні підстави для відмови позивачці у закритті банківського рахунку та виплаті залишку грошових коштів на рахунку, оскільки, як встановлено в судовому засіданні 09 серпня 2018 року позивачка звернулася до відповідача з приводу закриття рахунку і виплати їй грошових коштів, та надала необхідні для цього документи» та «зобов`язано АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» виплатити позивачу через касу банку залишок коштів на банківському рахунку».

Постановою Донецького апеляційного суду від 17 червня 2020 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про захист майнових прав відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року постанову Донецького апеляційного суду від 17 червня 2020 року скасовано, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року залишено в силі.

Відповідно до заяв представника позивачки ОСОБА_2 від 04 січня 2022 року; 05 січня 2022 року; 06 січня 2022 року; 10 січня 2022 року, що діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу Донецької області 20 серпня 2018 року за реєстровим №1891, АТ «Ощадбанк» виплачено залишок грошових коштів у розмірі 47 780,87 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні законні підстави для стягнення пені в розмірі 37 997 грн. у зв`язку з тим, що відсутні правові підстави для застосування до спірних відносин ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року набрало чинності 08 грудня 2021 року та кошти були виплачені банком представнику позивача після його звернення 04 січня 2022 року; 05 січня 2022 року; 06 січня 2022 року; 10 січня 2022 року; 11 січня 2022 року, тому суд не вбачав законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з їх недоведеністю не фактичною невизначеністю стосовно періоду нарахування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2020 року у справі №522/7758/14-ц (провадження №61-40927св18), зроблено висновок, що «преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах».

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року у справі 234/20299/18 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про захист майнових прав, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір №2317834 «про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки», укладений 09 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк». Зобов`язано АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» виплатити ОСОБА_1 через касу банку залишок коштів на банківському рахунку № НОМЕР_2 (980) (колишній рахунок № НОМЕР_1 ).

Постановою Донецького апеляційного суду від 17 червня 2020 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про захист майнових прав відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року постанову Донецького апеляційного суду від 17 червня 2020 року скасовано, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року залишено в силі.

Відповідно до заяв представника позивачки ОСОБА_2 від 04 січня 2022 року; 05 січня 2022 року; 06 січня 2022 року; 10 січня 2022 року, АТ «Ощадбанк» виплачено залишок грошових коштів у розмірі 47 780,87 грн.

Звернувшись до суду з цим позовом ОСОБА_1 поставила питання про

стягнення з відповідача суми у розмірі 47 780 грн,, яка складається з 7 199 грн. - інфляційних втрат, 2 584 грн. - відсотків річних від суми простроченого грошового зобов`язання (на підставі ст.625 ЦК України ) та 37 997 грн. - пені (на підставі Закону України "Про захист прав споживачів").

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 вказаного Закону у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Згідно із статтями 2,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 процентів від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19). Від цих висновків Велика Палата Верховного Суду не відступила і в постанові від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1,2,4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів наголошує на тому, що фактично рішення суду про розірвання договору №2317834 "Про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки" укладеного 09 жовтня 2014 року та зобов`язання АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» виплатити ОСОБА_1 через касу банку залишок коштів на банківському рахунку № НОМЕР_2 (980) (колишній рахунок № НОМЕР_1 ) набрало законної сили 08 грудня 2021 року та було виконано у повному обсязі 10 січня 2022 року, після звернення до банку з заявою представника позивачки яке відбулося 04 січня 2022 року.

Таким чином нарахування позивачкою індексу інфляції за період з 18 січня 2021 року по 05 січня 2022 року у розмірі 4 110,75 грн.; індексу інфляції за період з 01 березня 2020 року по 18 січня 2021 року у розмірі 3 088,66 грн. (усього 7 199,41 грн.), колегія суддів вважає безпідставним. Як і нарахування трьох відсотків річних за період з 18 січня 2021 року по 05 січня 2022 року у розмірі 1 386,27 грн.; трьох відсотків річних за період з 01 березня 2020 року по 18 січня 2021 року у розмірі 198,42 грн. (усього 1 584,69 грн).

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку (частина 1). Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (частина 3).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17 (провадження №14-133цс20) зроблено висновок, що «розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику). Законом України «Про захист прав споживачів» за №1023-ХІІ врегульовані договірні відносини за участі споживача. Отже, пеня, передбачена ч.5 ст.10 вищевказаного Закону №1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Колегія суддів наголошує на тому, що між позивачкою та банком було укладено договір №2317834 від 09 жовтня 2014 року про відкриття та обслуговування рахунку випуск та надання платіжної картки. Тобто між сторонами не укладався договір банківського вкладу (депозиту) та правові підстави для стягнення з відповідача пені передбаченої Законом України "Про захист прав споживачів" відсутні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для для задоволення позову, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують. Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 червня 2023 року.

Головуючий: Е.Л. Демченко

Судді: Т.Р. Куценко

М.О. Макаров