Справа № 953/3375/23
Провадження № 2/643/2258/23
УХВАЛА

28.06.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до 1. Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова

компанія» (м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 42/1, корпус 8, офіс 1-12)

2. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 54 072, 64 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» та ОСОБА_2 , відповідно до змісту якого позивач просить суд:

-стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 44 167, 17 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду як різницю між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 9 905, 47 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини ОСОБА_2 , позивачу була завдана шкода у розмірі 54 072, 64 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, винного у ДТП, була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» згідно зполісом серії АР/0301164. Позивач звертався до страхової компанії з вимогою про виплату страхового відшкодування, проте така вимога задоволена не була. Особа, яка була винною у ДТП, завдані позивачу збитки також не відшкодувала. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.05.2023 вищевказану позовну заяву передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2023 для розгляду даної позовної заяви визначено суддю Новіченко Н.В.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Розглянувши подану позовну заяву на предмет наявності правових підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Так, одним з відповідачів за цим позовом позивачем зазначено Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» ().

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.06.2023 відкрито провадження у справі № 922/1726/23 про банкрутство Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та введено процедуру розпорядження майном.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс України № 2597-VIII).

У п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України № 2597-VIII встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Кодексу України № 2597-VIII передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника (ч. 2 ст. 7 Кодексу України № 2597-VIII).

Відтак, можна зробити висновок, що Кодекс України № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у ст. 7 цього Кодексу.

Системний аналіз положень чинного процесуального законодавства України та Кодексу України № 2597-VIII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і спеціальні норми Кодексу про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ щодо інших законодавчих актів України.

Зі змісту вказаних вище норм також видно, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за участю сторони, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство сторони у справі.

Вказане врегулювання процедури розгляду спорів до сторони, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до особи, щодо якої порушено процедуру банкрутства.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу України № 2597-VIII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19), від 18 лютого 2020 року у справі №918/335/17 (провадження № 12-160гс19).

Висновок про те, що розгляд спорів з майновими вимогами до суб`єкта господарювання, який перебуває в процедурі банкрутства та визначений позивачем у статусі відповідача у такому спорі, законодавцем віднесено до територіальної юрисдикції господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, наведено також у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 у справі № 910/9535/18 та від 21 листопада 2019 року у справі № 925/1205/15, від 20 травня 2020 року в справі № 161/18582/17, від 05 квітня 2023 року у справі № 638/9743/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, виходячи зі змісту та підстав поданого позову, характеру спірних правовідносин, враховуючи наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі в частині заявлених позовних вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія».

Разом з цим, в частині позовних вимог до ОСОБА_2 позовна заява відповідає вимогам, викладеним у ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а подані матеріали є достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

За таких обставин, суд вважає за необхідне прийняти позовну заяву в частині позовних вимог до ОСОБА_2 до розгляду та відкрити провадження у справі.

При цьому, суд вважає за необхідне залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (ч. 3 ст. 53 ЦПК України).

Слід зазначити, що метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини.

Залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі (ч. 5 ст. 53 ЦПК України).

У даному випадку, оскільки рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», як страховика за полісом серії АР/0301164, суд вважає за необхідне залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору на стороні відповідача.

Разом з цим, суд не вбачає підстав для залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Моторного (транспортного) страхового бюро України, оскільки всупереч вимог ч. 4 ст. 53 ЦПК України позивачем не зазначено, на яких підставах належить залучити до участі у справі Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

Положеннями ч. 2 ст. 19 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи,у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі свідчать про її незначну складність, а відтак для повного та всебічного встановлення обставин справи відсутня необхідність у проведенні судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, тому з метою економії процесуального часу учасників справи та виконання завдань цивільного судочинства, визначених у ст. 2 ЦПК України, в тому числі щодо забезпечення своєчасного вирішення судом спору, суд вважає за доцільне розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Керуючись ст. ст. 19, 186, 187, 274, 277 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення 44 167, 17 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

2. Роз`яснити позивачу, що вимоги до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення 44 167, 17 грн. підлягають розгляду в порядку господарського судочинства в межах справи про банкрутство № 922/1726/23.

3. Прийняти позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 9 905, 47 грн. до розгляду та відкрити провадження у справі № 953/3375/23.

4. На підставі ст. 53 ЦПК України залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» (м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 42/1, корпус 8, офіс 1-12).

5. Здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

6. Роз`яснити відповідачу, що відповідно до ч. 7 ст. 279 ЦПК України клопотання він має право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін у строк для подання відзиву.

7. Встановити відповідачу строк - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду відзиву на позовну заяву, оформленого відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, а також всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити надіслання (надання) позивачу та третій особі копії відзиву та доданих до нього документів одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

8. Попередити відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України. При цьому, якщо докази не можуть бути подані разом з відзивом з об`єктивних причин, відповідач повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України).

9. Встановити позивачу строк - 5 днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде поданий) - для подання суду: відповіді на відзив на позов в порядку ст. 179 ЦПК України, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу та третій особі.

10. Встановити відповідачу строк - 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду (якщо такі будуть): заперечень на відповідь на відзив та доказів направлення заперечень на відповідь на відзив позивачу та третій особі.

11. Встановити третій особі строк протягом 5 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для надання пояснень щодо позову в порядку ст. 192 ЦПК України з викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову. Одночасно надіслати позивачу та відповідачу копії пояснень та доданих до них документів. Докази такого направлення надати суду у строк до 24.07.2023 року.

12. Звернути увагу учасників справи на положення ст. ст. 81, 83, 84 ЦПК України щодо порядку подання доказів, наслідків їх неподання та доказів їх направлення іншим учасникам справи, а також щодо порядку витребування доказів.

13. Попередити учасників справи, що відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

14. Звернути увагу учасників справи на те, що копії письмових доказів, які подаються повинні бути оформлені у відповідності до вимог ст. 95 ЦПК України.

15. Відповідно до ст. 261 ЦПК України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в частині відмови у відкритті провадження у справі протягом 15 днів до Харківського апеляційного суду.

16. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://ms.hr.court.gov.ua/sud2027/.

Суддя Н.В. Новіченко