Провадження № 2-з/947/472/23
УХВАЛА

09.06.2023 року

Київський районний суд міста Одеси у складі

головуючого судді Луняченка В.О.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), треті особи: Одеська міська рада (), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_5 ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою яка перебуває у спільному користуванні,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до Київського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_1 , в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою спільного користування загальною площею 594 кв.м, 1/2 якої складає 297 кв.м, кадастровий номер відсутній, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання постійного доступу, надання ключів від замків воріт та хвіртки для доступу до земельної ділянки спільного користування за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення обслуговування, ремонту та належної йому частини гаражу будинку.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси Луняченко В.О. від 23.05.23 року відкрито провадження у справі.

26.05.23 року позивач заходами електронного суду звернувся з заявою про застосування судом заходів забезпечення позову, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 невідкладного надання доступу ОСОБА_1 та співвласникам домоволодіння ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на територію земельної ділянки яка перебуває у спільному сумісному користуванні за адресою: АДРЕСА_2 , для безперешкодного користування (використання) належними частками житлового будинку, гаражу, прилеглою до зазначених будівель частиною земельної ділянки, яка перебуває в спільному сумісному користуванні на відстань 3 метрів від стіни належного позивачу та членам його родини 22/25 (двадцять дві двадцять п`ятих) частини житлового будинку і на відстань 1 метр від стіни належного позивачу та членам його родини гаражу. Надати можливість обслуговування комунікацій, проведення ремонту з використанням найманих працівників частини будинку, гаражу, комунікацій, зобов`язавши ОСОБА_2 надати прохід, проїзд на доставку будівельних матеріалів невідкладно, з урахуванням і наявністю сприятливих погодних умов для проведення ремонтних робіт також до набрання чинності рішенням у справі заборонити ОСОБА_2 , будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо перешкоджанні доступу ОСОБА_1 та співвласникам домоволодіння ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на територію земельної ділянки, яка перебуває у спільному сумісному користуванні за адресою: АДРЕСА_2 , для безперешкодного користування (використання) належними частками житлового будинку, гаражу, прилеглою до зазначених будівель частиною земельної ділянки, яка перебуває в спільному сумісному користуванні на відстань 3 метрів від стіни належного позивачу та членам його родини 22/25 (двадцять дві двадцять п`ятих) частини житлового будинку і на відстань 1 метр від стіни належного позивачу та членам його родини гаражу розташованих з боку вхідних дверей в 3/25 частини домоволодіння належних ОСОБА_2 , мотивуючи заяву тим, що в позивача вникла потреба у забезпеченні позову та проведення ремонтних робіт саме у літній період.

Суд звертає увагу на те, що заявником не надано доказу надіслання учасникам справи для відому копії заяви про забезпечення позову.

Так, суд ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову, по суті, це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно зі вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно частини 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 1 ст. 150 ЦПК України, передбачає такі види забезпечення позову: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Відповідно до ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналізуючи зміст заяви про забезпечення позову, судом не встановлено обставин, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд також зазначає, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, адже фактично вид забезпечення позовних вимоги є тотожнім до заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153,154 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою яка перебуває у спільному користуванні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луняченко В. О.