ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2836/23 Справа № 204/8083/22 Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернецька Олена Анатоліївна, на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 січня 2023 року в цивільній справі номер 204/8083/22 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2022 року до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є постраждалою особою від домашнього насильства свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у шлюбі з 05.09.2014 року по 16.12.2020 року. У шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Через постійні побої, приниження та інші прояви домашнього насильства, що здійснювалися в присутності неповнолітніх дітей, заявниця змушена була піти разом з дітьми мешкати окремо до своїх батьків.

Вона постійно перебуває в страху переслідування та погроз колишнього чоловіка ОСОБА_2 .

Так, 05 січня 2022 року близько 18:30 год. ОСОБА_2 хапав заявницю з силою руками за руки, штовхав, при цьому вона вдарялася об стіну руками та спиною. Після чого вона впала на підлогу, потім він схопив її руками за ноги та витягнув у під`їзд.

Крім того, 18 вересня 2022 року приблизно о 10:00 год. ОСОБА_2 вдарив заявницю кулаком по обличчю. Зазначені факти свідчать про необхідність винесення обмежувального припису.

Просила суд заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувати в місці її проживання, за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наближатися ближче ніж 500 метрів до місця проживання заявниці, за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вести листування, телефонні переговори та переговори іншими засобами зв`язку з ОСОБА_1 . Обмежувальний припис видати строком на шість місяців.

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 січня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась заявниця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернецька О.А., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 січня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження усіх обставин справи та надання оцінки доказам, що у свою чергу, порушує права та інтереси заявниці, несе загрозу її життю та здоров`ю.

Посилання суду на відсутність вироку суду є незрозумілими, оскільки, по-перше, під час досудового розслідування ОСОБА_2 не зупиняє вчиняти насильство, переслідує заявницю, намагається їй зашкодити, по-друге, задоволення заяви про видачу обмежувального припису носить, в першу чергу, превентивний характер, задля захисту заявниці від майбутніх спроб вчинення насильства. ОСОБА_2 здійснює систематичне насильство над ОСОБА_1 . Нових доказів після подання заяви не надано, просто тому, що ОСОБА_1 була змушена переховуватись протягом усього часу розгляду справи в суді.

Вважає, що у даній справі надані всі належні та допустимі докази щодо факту вчинення насильства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 .

Факти вчинення насильства над ОСОБА_1 підтверджуються: терміновим заборонним приписом стосовно кривдника Серії АА №292904 від 18.09.2022 року; витягом з ЄРДР, номер кримінального провадження: 0000354; висновком судово-медичного експерта №2558 та висновком судово-медичного експерта №69; заявою від 25.10.2022 року до поліції про вчинення ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ст. 296 КК України; скаргою до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України; скаргою до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України; листом Головного управління національної поліції від 28.09.2022 року, в якому поліцією надано інформацію щодо виклику поліції ОСОБА_1 та її матері у зв`язку з вчиненням насильства ОСОБА_2 .

Крім того, на думку апелянта, справа розглянута неналежним судом з порушенням правил територіальної юрисдикції та з грубим порушенням норм процесуального права та принципу розумності строків розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Протягом тривалого часу суди буквально перекидали справу один одному і ніяк не могли вирішити кому вона підсудна і який суд повинен її розглядати. З моменту звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису минуло більше 3 місяців. Протягом усього часу, ОСОБА_2 продовжує вчиняти насильницькі дії щодо ОСОБА_1 , він погрожує їй, шантажує, переслідує.

Від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 січня 2023 року в цивільній справі номер 204/8083/22 без змін.

Вважає оскаржуване рішення таким, що вирішено з додержанням норм матеріального та процесуального права та ґрунтується на всебічно досліджених доказах та обставинах.

Конфлікти та сварки між колишнім подружжям почалися після розірвання шлюбу. Заявниця дуже боляче сприймає його спілкування з дітьми, та те, що діти бажають бачитись з батьком. ОСОБА_2 13 жовтня 2020 року у добровільному порядку укладено нотаріальний договір про надання утримання на дітей (сплату аліментів), він сплачує аліменти в повному обсязі, заборгованості не має.

Заявниця неодноразово, без поважних причин, відмовлялась від надання йому дітей, постійно вчиняла сварки та скандали. Для уникнення загострення ситуації 10.02.2022 року ОСОБА_2 звернувся до Управління служби у справах дітей. Головою центральної адміністрації Дніпровської міської ради прийняте розпорядження № 35-р, у відповідності до якого йому було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з синами та у їх вихованні згідно з наступним порядком: перша та третя субота місяця з 10.00 до 20.00; перша та третя неділя місяця з 10.00 до 19.00.

ОСОБА_1 розпорядження не виконує в повному обсязі. Майже усі спроби побачити дітей закінчуються викликом поліції, але неодноразові виклики поліції результату не дали. 3 18.09.2022 року ОСОБА_1 взагалі унеможливлює заінтересованій особі будь який зв`язок з синами: заблокувала телефонні номери, двері не відчиняє. На теперішній момент вже сплинуло більш ніж 4 місяці як ОСОБА_2 не бачить своїх дітей, а вони його - права дітей також порушуються апелянтом.

ОСОБА_1 ніде не працює, хоче і надалі шантажувати заінтересовану особу його дітьми та жити за його рахунок.

Вважає, що поданням заяви, заявниця домагається на законних підставах не виконувати розпорядження про побачення батька з синами, тому що заборона ОСОБА_2 наближатися ближче ніж 500 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , за адресом: АДРЕСА_1 , унеможливлює регулярні побачення з синами, передачі малолітних дітей (3 та 5 років) із рук в руки від матері до батька та навпаки.

ОСОБА_1 до своєї зави долучені висновки медичних експертиз, які проводилися за її ініціативою, про те ці документи жодним чином не доводять причетність заінтересованої особи до подій, які привели до появи тих чи інших травм вказаних у цих висновках.

Посилання у апеляційній скарзі на лист Головного управління національної поліції від 28.09.2022 року, як на доказ вчинення ОСОБА_2 сімейного насильства щодо заявниці та дітей, є неприйнятним, оскільки наведені у цьому листі висновки щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства зроблені зі слів заявниці, ці висновки є загальними, не обґрунтовані конкретними фактичними обставинами.

Твердження ОСОБА_1 про виникнення між судами спору про підсудність є безпідставними, оскільки вона не скористалася своїм правом на оскарження зазначених ухвал, а отже вони набрали законної сили.

Представник позивачки адвокат Чернецька О.А. в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати судове рішення.

Представник відповідача адвокат Клименко І.І. в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю заявниці та заінтересованої особи за участю їх представників.

Заслухавши суддю доповідача, представників заявниці та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були

досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 з 05 вересня 2014 року перебували у шлюбі, який рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2020 року розірваний (а.с. 11, т. 1).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7-7зв., т. 1).

Відповідно до розписок ОСОБА_1 отримує грошові кошти від ОСОБА_2 на утримання дітей в певній сумі (а.с. 19-30, т. 1).

18 вересня 2022 року відносно ОСОБА_2 інспектором поліції застосовано терміновий заборонний припис щодо кривдника строком на 5 діб з 11-00 годин 18 вересня 2022 року до 11-00 годин 23 вересня 2022 року у виді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства, а саме 18 вересня 2022 року о 10-00 год. в АДРЕСА_2 вчинив фізичне домашнє насильство до колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме штовхав та вдарив рукою в обличчя (а.с. 6зв., т. 1).

З висновку спеціаліста судово-медичного експерта №69 від 10 січня 2022 року вбачається, що у заявниці виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, в термін на який вказує обстежена, тобто 05 січня 2022 року (а.с. 8-9, т. 1).

10.02.2022 року Головою центральної адміністрації Дніпровської міської ради прийняте розпорядження №35-р, у відповідності до якого ОСОБА_2 визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з синами та у їх вихованні згідно з наступним порядком: перша та третя субота місяця з 10:00 до 20:00; перша та третя неділя місяця з 10:00 до 19:00 (а.с. 16, т. 1).

З висновку спеціаліста судово-медичного експерта №1863 від 26 липня 2022 року вбачається, що у заявниці виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, в термін на який вказує обстежена, тобто 23 липня 2022 року (а.с. 201-202, т. 1).

З висновку спеціаліста судово-медичного експерта №2558 від 19 вересня 2022 року вбачається, що у заявниці виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, в термін на який вказує обстежена, тобто 18 вересня 2022 року (а.с. 9зв.-10зв., т. 1).

04 серпня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_1 з приводу того, що 23 липня 2022 року приблизно о 20-45 год. невстановлена особа, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків спричинила тілесні ушкодження заявниці. 14 вересня 2022 року кримінальне провадження закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України (кримінальне провадження №0000354) (а.с. 74, т. 1).

04 жовтня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_1 з приводу того, що 19 вересня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_2 , невстановлена особа нанесла заявниці тілесні ушкодження. 17 жовтня 2022 року кримінальне провадження закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України (кримінальне провадження №0000461) (а.с. 123,183, т. 1).

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог щодо факту вчинення домашнього насильства, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, у зв`язку із невиданням обмежувального припису.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини з видачі обмежувального припису, є Закон України від 07 грудня 2017 року N 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон N 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 7, 8 частини першої статті 1 Закону N 2229-VIII:

-домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

-обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

-особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 Закону N 2229-VIII).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону N 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону N 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Згідно з пунктом 1 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до частини другої статті 26 Закону N 2229-VIII обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, яке невідоме кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону N 2229-VIII).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 (провадження №61-21971св19) зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 серпня 2019 року у справі №640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі №635/4854/19-ц.

При вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

В апеляційній скарзі заявниця зазначала про наявність всіх належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення насильства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , а саме: терміновим заборонним приписом стосовно кривдника Серії АА №292904 від 18.09.2022 року; витягом з ЄРДР, номер кримінального провадження: 0000354; висновком судово-медичного експерта №2558 та висновком судово-медичного експерта №69; заявою від 25.10.2022 року до поліції про вчинення ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ст. 296 КК України; скаргою до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України; скаргою до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України; листом Головного управління національної поліції від 28.09.2022 року, в якому поліцією надано інформацію щодо виклику поліції ОСОБА_1 та її матері у зв`язку з вчиненням насильства ОСОБА_2 .

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дослідив наведені вище докази та зробив висновок, з яким погоджується апеляційний суд, що звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України). Крім того, з наданого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження №0000354, на яке заявниця посилається в своїй письмовій заяві щодо обґрунтованості застосування обмежувального припису як на доказ вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, 14 вересня 2022 року закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України. Протокол про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП не складався та відповідно судом така справа не розглядалася.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №159/5880/18, наведено, що сам факт звернення заявника до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_2, але не підтверджує, що остання вчинила щодо заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом N 2229-VIII.

Отже, враховуюче наведене, та обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви.

Щодо доводів апеляційної скарги, про розгляд заяви з порушенням правил територіальної юрисдикції, апеляційний суд зазначає наступне.

Як убачається зі змісту заяви та апеляційної скарги, заявницею зазначено своє місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , що територіально підсудно Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська. Саме за цією адресою заявниця просила застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис.

Відповідно до вимог ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі тощо.

Тому доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі щодо порушення правил територіальної підсудності є безпідставними.

Інші, наведені в апеляційній скарзі, доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення учасників справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернецька Олена Анатоліївна, залишити без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 січня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 20 квітня 2023 року.

Суддя: