Справа № 161/2196/22 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Провадження № 22-ц/802/579/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Власюк О. С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, мотивуючи тим, що маючи переддоговірні відносини з відповідачем, передав йому значну суму коштів, на підтвердження чого, ОСОБА_4 написав відповідні розписки. Так, відповідачем було отримано від позивача грошові кошти у таких розмірах : 01.03.2019 - 5100 доларів США, 20.08.2019 - 2600 Євро, 15.11.2019 - 7000 Євро, 20.05.2019 - 10000 Євро, 30.05.2019 - 8200 Євро, на загальну суму 27800 Євро та 5100 доларів США. Зазначив, що оригінали розписок знаходяться в нього, а строк повернення коштів не визначено.

Жодних контрактів укладено між сторонами не було, поставки товару не здійснювалися, договори не укладалися, а тому має місце безпідставне отримання грошових коштів. Ним також вчинялися спроби досудового врегулювання спору шляхом надсилання претензії 30.04.2021, яка була отримана відповідачем 18.05.2021 та залишилася без виконання та реагування.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 27800 Євро та 5100 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 02.02.2022 становить 1030645,00 грн.; 3% річних в сумі 22024,74 грн. та 37618,54 грн. - інфляційні збитки та судові витрати по справі.

Ухвалою судді від 11.03.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 , вказує, що між ним, як директором ТзОВ «Гіперпрес Технології», фізичною особою-підприємцем були укладені договори на поставку обладнання з директором та власником підприємства VDD stavinvest та ADREAL s.r.o., Діканським В.В. Згідно з договором поставки № 1 від 27.03.2019 та договором № 2 від 15.05.2019 постачалося обладнання на виготовлення цегли. Правовідносини, які виникли між ним та відповідачем, є правовідносинами між суб`єктами господарювання, а тому справу, належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 05 квітня 2023 року провадження у справі закрито. Ухвала мотивована тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а її розгляд відноситься до юрисдикції господарського суду, оскільки спір виник між юридичними особами.

В апеляційній скарзі представник позивача просить ухвалу суду скасувати, справу передати до Луцького міськрайонного суду для продовження розгляду. Апеляційна скарга мотивована тим, що суб`єктним складом у даному спорі є фізичні особи, між ними відсутні оформлені договірні відносини, відсутні бухгалтерські документи, які б підтверджували б про перерахунок коштів за договорами,

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача, посилаючись на норми процесуального права щодо критеріїв розмежування судової юрисдикції та наявні у матеріалах справи докази, просить ухвалу суду залишити без змін, вважає, що справа відноситься до юрисдикції господарського суду.

Перевіряючи законність ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з такого.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Виходячи із змісту наведених норм, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у статті 20 ГПК України.

Так, частиною 1 статті 20 ГПК передбачається, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Отже, при визначенні предметної юрисдикції справ необхідно враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

За змістом статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України.

Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти, а також 3% річних та інфляційні збитки. Як на підтвердження своїх вимог, представником позивача надано письмові розписки від 01.03.2019, 20.05.2019, 30.05.2019, 20.08.2019, 15.11.2019.

Із змісту розписок від 20.05.2019, 30.05.2019, 20.08.2019, 15.11.2019 вбачається, що вони надані на підтвердження передачі грошових коштів, здійснення оплати у готівковому вигляді на виконання умов договору поставки № 01 від 27.03.2019 із додатками, та договору поставки № 02 від 15.05.2019 із додатками, укладених між VVD STAVINVEST s.r.o., ADREAL STAV s.r.o., в особі Діканського В.В. та ФОП ОСОБА_6 .

Та обставина, що у наведених розписках зазначено лише прізвища « ОСОБА_3 » та ФОП ОСОБА_6 , а в одній із розписок - лише « ОСОБА_7 » не змінює правової природи тих правовідносин, на виконання яких передавались кошти, оскільки із розписок вбачається, що кошти передавались на виконання договору поставки № 1 від 27.03.2017 та № 6 від 01.03.2019, «як оплату за обладнання для виготовлення цегли», як «попередню оплату за обладнання будівельне», а з доданих до матеріалів справи договорів поставки та "специфікації» вбачається, що їх предметом є поставка обладнання для виготовлення будівельних матеріалів ( стінового каменю, плитки, цегли), укладені вони між ФОП ОСОБА_6 та ADREAL STAV s.r.o., VVD STAVINVEST s.r.o., в особі ОСОБА_3 .

Також необхідно звернути увагу на нотаріально посвідчену довіреність, якою підприємці ОСОБА_8 та ОСОБА_6 уповноважили ОСОБА_4 бути представником при вирішенні будь-яких питань, які стосуються їх, як підприємців, у тому числі, проведення фінансово-господарської діяльності.

Встановивши наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами виник спір, який належить розглядати в порядку господарського судочинства, що відповідно до приписів пункту 1 ч.1 ст.255 ЦПК України слугує підставою для закриття провадження у справі.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи щодо відсутності бухгалтерських прихідних документів щодо отриманих за розписками коштів, відсутності доказів про одержання коштів власне суб`єктом господарювання стосуються вирішення спору по суті та не віднесені законом до критеріїв, якими належить керуватися для відмежування справ цивільної юрисдикції від інших.

Оскаржена ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду від 05 квітня 2023 року у даній справі - без змін.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: