Справа № 757/9827/22-ц
Провадження № 2/727/585/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді:Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Гермак К.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача:Лунга І.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, треті особи: Чернівецька міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: Чернівецька міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу.

У поданій заяві ОСОБА_2 просила визнати протиправним та скасувати п.п.1,2 наказу Міністерства Юстиції України №287/5 від 31.01.2022 року, яким скасовано рішення №56037530 від 31.12.2020 року, прийняте державним реєстратором Чернівецької міської ради Карвацькою Галиною Федорівною. Також просила стягнути на її користь понесені витрати на правничу допомогу.

У поданій заяві посилалась на те, що відповідачем порушено процедуру скарг, не з`ясовано всіх обставин державної реєстрації майна, а тому спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки він прийнятий не на підставі, яка передбачена законодавством, необґрунтовано, без урахування усіх обставин.

Так, на момент розгляду скарги та прийняття спірного наказу був наявний судовий спір щодо такого нерухомого майна, що виключає можливість розгляду Мінюстом скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Окрім того, позивача не було повідомлено про розгляд скарги Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради від 05.08.2021 року.

Також ОСОБА_2 вказувала на те, що є співвласником будинковолодіння АДРЕСА_1 , зокрема квартири АДРЕСА_2 у даному будинку. Батько її матері користувався сараєм літ.И та реконструював його ще до 1992 року, але за життя не встиг отримати правовстановлюючі документи на гараж та земельну ділянку для його обслуговування. У 2020 році вона звернулася до державного реєстратора з належним пакетом документів для законної реєстрації права власності на гараж. Тому вважає, що звернення з заявою про реєстрацію права власності на гараж її матір`ю і прийняття рішення №171, яким надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0050 га безоплатно у власність для будівництва індивідуальних гаражів ОСОБА_4 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.12.2020 року №239539208, а саме на будівлю гаражу є правомірним та законним.

Зазначила, що чинне законодавство передбачає можливість узаконення будівлі, побудованої до 05.08.1992 року. Головною особливістю узаконення є те, що на такий будинок, господарську споруду не треба реєструвати в Держархівбудінспекції декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, як самочинне будівництво.

Реєстрація права власності здійснюється державним реєстратором на підставі наступних документів : 1) заява про реєстрацію; 2) квитанція про сплату збору за реєстрацію; 3) технічний паспорт на будівлю; 4) правовстановлюючий документ на земельну ділянку, в тому числі відомості з господарської книги або рішення місцевої ради про передачу ділянки в користування чи у власність. Отже, піддавати під сумнів дії реєстратора щодо законності реєстрації нерухомого майна є безпідставним.

Представниками відповідача подано відзив на позов, до якого долучено копію рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.05.2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 30.09.2022 року.

Представником третьої особи Саєвської Г.М. було подано клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що даний спір є публічно-правовим.

Заслухавши думку учасників справи, частково дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 2 КАС визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

Згідно ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої).

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як було встановлено судом, провадження у даній справі було відкрито судом 24.02.2023 року.

Із долученого до відзиву рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.05.2022 року у справі №727/6498/21 судом встановлено, що позовну заяву ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Олійник Ірина Миколаївна, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування договору дарування було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення №56037530 від 31.12.2020 року, прийняте державним реєстратором Чернівецької міської ради Чернівецької області Карвацькою Галиною Федорівною про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію - запис та припинено право власності №40015243 від 29.12.2020 року за ОСОБА_4 (ід. код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на нежитлову будівл гаражу літерою «И», загальною площею 17,20 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір дарування нежитлової будівлі гаражу літ. «И» загальною площею 17,20 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник Іриною Миколаївною 23.07.2021 року за реєстраційним номером 5838.

Визнано протиправним та скасувано рішення №59435189 від 23.07.2021 року прийняте приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник Іриною Миколаївною про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію - запис та припинено право власності №43124543 від 23.07.2021 р. за ОСОБА_2 (ід. код НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на нежитлову будівлю гаражу літера «И», загальною площею 17,20 кв.м за адресом: АДРЕСА_1 .

Зазначеним судовим рішенням було встановлено, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.12.2020 р. державним реєстратором Чернівецької міської ради, Чернівецької області Карвацькою Г.Ф. зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на нежитлову будівлю гаражу літ. «И» загальною площею 17.20 кв.м.згідно рішення/запису №56037530.

Підставою для державної реєстрації вказано: довідка від 21.12.2020 р. видана ОСОБА_5 , технічний паспорт виданий 21.12.2020 ОСОБА_5 , рішення Чернівецької міської ради №1534 від 06.12.2018 року.

Крім того, згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.07.2021 р. приватним нотаріусом Олійник І.М., Чернівецького нотаріального округу, на підставі договору дарування №5838 від 23.07.2021 р. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №59435189 за ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення №44-а виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 14.01.1954 року за будинковолодінням АДРЕСА_1 зареєстрована земельна ділянка площею 1822 кв.м. (т.1. а.с.213)

Схематичним планом земельної ділянки по АДРЕСА_1 визначено, що користувачем такої є Місцева рада станом на 12.04.1995 року, а під літ. «И» значиться сарай (Т.1. а.с. 216).

Згідно Плану присадибної ділянки АДРЕСА_1 від 30.01.2005 року (Т.1 а.с.40,180) під літ. «И» значиться сарай. Гараж, зазначений за даним планом має позначення літ. «З».

Крім того, відповідно до листа КП «Містосервіс» №С-72 від 31.08.2021 року вбачається, що під літ. «И» знаходиться тамбур, сарай.

Отже, за даними комісійного обстеження земельної ділянки станом на 2021 рік, даних схематичного плану та плану присадибної ділянки станом на 1995 та 2005 рік під літ. «И» знаходиться сарай, що не відповідає довідці та технічному паспорту виданих ФОП ОСОБА_5 (Т.1 а.с.109, 113), які стали підставою для прийняття спірного рішення державним реєстратором.

Таким чином, державна реєстрації речового права за ОСОБА_4 на будівлю гаражу літ «И», що розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.12.2020 р. №239539208 здійсненна з порушенням вимог ст.ст.328, 376 Цивільного кодексу України, ст.6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та ст.ст. 24 та 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.09.2022 року вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін та набрало законної сили.

За змістом ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, судом встановлено, що на даний час у позивача відсутнє порушене право, внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, що призвело до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, які мають майновий характер, оскільки рішення державного реєстратора від 31.12.2020 року №56037530, на підставі якого у ОСОБА_2 виникло речове право, рішенням суду від 16.05.2022 року визнано протиправним та скасовано.

Однак, представник позивача підтримує заявлені позовні вимоги та вказує на допущені Міністерством Юстиції України процедурні порушення під час прийняття оскаржуваного наказу.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу на те, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 на даний час пов`язані з доведенням протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, виходячи з допущених, на думку позивача, процедурних порушень, не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, а тому відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги, пов`язані з публічно-правовими відносинами позивача з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Отже, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 255, 260, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, треті особи: Чернівецька міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу - закрити.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_2 її право на звернення до суду з позовом у порядку адміністративного судочинства.

Копію ухвали направити сторонам для відома.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде складено 17.05.2023 року.

Суддя Одовічен Я.В.