Справа № 385/1522/22
Провадження № 2/385/56/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2023 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Венгрина М.В.,

секретар судового засідання Шевченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гайворон в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін

позиція позивача

позивач звернувся з суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку на території Гайворонської міської ради , площею 2,6826 га, кадастровий номер :02:000:0293 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову покликався на те, що сторони в справі є синами померлої ОСОБА_3 та єдиними спадкоємцями першої черги після її смерті. Вона була власницею земельної ділянки площею 2,6826 га. Заповіту за життя не складала. Позивач прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заяву у встановлений законом строк. Відповідач спадщини не прийняв, оскільки хоча і був зареєстрований разом з матір`ю в АДРЕСА_1 , однак фактично не проживав на час відкриття спадщини з нею за однією адресою, та не подавав відповідної заяви нотаріусу.

позиція відповідача

відповідач правом подання відзиву не скористався.

Заяви та клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі

Ухвалою від 27.12.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

19.01.2023 позивачем було подано клопотання про виклик свідків.

Ухвалою від 19.01.2023 підготовче судове засідання відкладено.

Ухвалою від 07.02.2023 підготовче судове засідання відкладено.

Ухвалою від 28.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 24.03.2023 допитано свідків, що з`явились та розгляд справи відкладено на 10.04.2023.

10.04.2023 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою від 10.04.2023 судове засідання відкладено на 16.05.2023.

16.05.2023 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою від 16.05.2023 відкладено судове засідання на 15.06.2023.

Розгляд справи по суті відбувся 15.06.2023.

Сторони в судове засідання 15.06.2023 не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого.

Зокрема представник позивача відповідно до власноручної розписки, а відповідач, згідно рекомендованого повідомлення, яке повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що скероване за адресою реєстрації його місця проживання, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 1287 ЦПК України.

Зважаючи на наведене, відповідно до положень ч. 1, 3, 4 ст. 223 ЦПК України судом проведено розгляд спарви за їх відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання 15.06.2023 не з`явились таке проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заслухавши показання свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, зважаючи на позицію відповідачів, які як за первинним так і за зустрічним позовом, позов визнали, беручи до уваги наявність для цього законних підстав, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1267 частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у раз і втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 13.01.2021 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

З свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 02.06.1972 ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 (а.с. 9).

Постановою від 22.10.2021 державний нотаріус Гайворонської ДНК Ковбасюк Н. Ю. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця (а.с. 10).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 13.07.2021 та Державного акту на право власності на землю IV-КР № 035915 ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки площею 2,6826 га, кадастровий номер :02:000:0293 (а.с. 11-14, 16).

Відповідно до довідки Гайворонської міської ради від 22.10.2021 № 1505 станом на 13.01.2021 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 15).

З заяви про прийняття спадщини від 27.01.2021 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Державного нотаріуса Гайворонської ДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 (а.с. 28). Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) ОСОБА_3 , 1950 року народження заповіту не складала (а.с. 33).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63322119 від 27.01.2021 за параметрами пошуку ОСОБА_3 , 1950 року народження інформація в Спадковому реєстрі відсутня ( а.с. 33).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання (а.с. 7) позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 23.05.2001.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_4 суду показала, що проживала по сусідству з ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 . Знає також і її синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є сторонами по справі. ОСОБА_2 після закінчення школи виїхав з м. Гайворон в м. Київ, де працював по підробітках та приїжджав додому рідко. Після цього, його, як правило не було вдома до двох місяців, потім він знову приїжджав на тиждень. Пам`ятає, що він був на похоронах батька, близько 4 років тому, перебував в будинку по АДРЕСА_1 близько тижня. Також вказала, що роки три тому будинок по АДРЕСА_1 після повені став непридатним для життя та ОСОБА_3 придбала будинок в с. Ставки, де і жила до смерті. Зазначила, що взимку вона проживає в сина, а в інший період живе в своєму будинку, неподалік будинку ОСОБА_8 .

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_9 суду показала, що фактично постійно проживає по АДРЕСА_4 , по сусідству з будинком Пустовітів протягом останніх двох років, до цього часто перебувала на заробітках в м. Київ, будучи відсутньою близько місяця, та приїжджаючи в м. Гайворон на тиждень. Знає як сторін по справі, так і їх матір ОСОБА_3 , з якою також певний час разом працювала. Щодо відповідача ОСОБА_2 , то їй відомо, що він постійно їздив на заробітки в м. Київ, де тимчасово проживав по орендованих квартирах, приїжджаючи додому в м. Гайворон на кілька днів та їдучи знову в м. Київ. Після повені, роки чотири тому, коли будинок ОСОБА_3 став непридатним для проживання, вона переїхала в с. Ставки, де купила будинок. Зазначила, що на її думку відповідач не навідувався до ОСОБА_3 , оскільки раніше вони сварились.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_3 . Він у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

До спадкового майна ОСОБА_3 належить земельна ділянка з кадастровим номером № :02:000:0293.

Окрім позивача ОСОБА_1 , спадкоємцем першої черги є також інший син ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

Тобто, як позивач ОСОБА_1 , так і відповідач ОСОБА_2 , за умови прийняття спадщини, вправі претендувати на майно померлої ОСОБА_3 в рівних частках, тобто по частині, так як ОСОБА_3 за життя заповіту не складала.

Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину, після смерті ОСОБА_3 13.01.2021, подавши до Гайворонської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини 27.01.2021, про що заведено спадкову справу № 24/2021.

Можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку позивач позбавлений, оскільки постановою нотаріуса від 22.10.2021 № 268/02-31 йому в цьому відмовлено.

Також позивач в позові бажав спростувати факт прийняття відповідачем ОСОБА_2 спадщини, як особою, яка на момент відкриття спадщини постійно проживала з спадкодавцем ОСОБА_3 , довівши, що той з матір`ю ОСОБА_3 фактично не проживав.

Слід зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

В підтвердження неприйняття ОСОБА_2 спадщини через не проживання за місцем реєстрації з матір`ю на час її смерті покликався на пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які проживають в сусідніх будинках з будинком в АДРЕСА_1 , та яким відомі обставини проживання осіб в цьому будинку, в якому була зареєстрована до часу смерті ОСОБА_3 та значиться зареєстрованим ОСОБА_2 .

Інших доказів на підтвердження обставини того, що ОСОБА_2 на момент смерті не проживав з ОСОБА_3 стороною позивача не надано.

Однак з пояснень свідків вбачається, що в період часу близько року до моменту своєї смерті ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не проживала за місцем реєстрації, так як будинок набув нежитлового стану внаслідок повені, а жила до смерті в іншому селі Ставки Гайсинського району Вінницької області в будинку, який там придбала. Отже, позивачем доведено, що ні відповідач ОСОБА_2 ні ОСОБА_3 протягом останнього року до її смерті, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем своєї реєстрації в АДРЕСА_1 не проживали. Тобто позивачем не доведено того, що ОСОБА_2 на момент смерті не проживав з ОСОБА_3 , а отже вважається таким, що не прийняв спадщину. Пояснення лише одного свідка ОСОБА_9 про те, що на її думку відповідач не навідувався до матері в с. Ставки, а отже не проживав там є припущенням, що не може бути покладене в основу судового рішення.

При цьому суд наголошує, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд та отримуючи професійну правничу допомогу від адвоката не скористався своїм правом на подання належних та достатніх доказів обґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Також, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Окрім цього, згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Водночас суд вважає, що позивачем доведено факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 , а отже за ним слід визнати право власності на спадкового майна земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Керуючись статтями 10, 13, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться на території Гайворонської міської ради з кадастровим номером :02:000:0293, площею 2,6826 га в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 16.06.2023.

Суддя: М. В. Венгрин

Дата документу 15.06.2023