Справа номер 478/732/22 Головуючий суду першої інстанції - Іщенко Х. В.
Провадження номер 22-ц/812/461/23 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання - Стрілець К. О.,

за участі представника відповідача - Жовтонецького В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Ідея Банк» на заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2022 року, ухвалене за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, старший державний виконавець Казанківського районного відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гацелюк Віта Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 подав до суду позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач вказував, що 10 серпня 2022 року він дізнався про те, що 11 квітня 2012 року приватним нотаріусом Гуревічовим О. М. видано виконавчий напис №666 про звернення стягнення на транспортний засіб ЗАЗ, модель TF698К, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Позивач зазначав, що на підставі цього виконавчого напису 13 листопада 2019 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3, в межах якого накладено арешт на вищезазначений транспортний засіб.

На думку позивача нотаріус, видаючи вищезазначений виконавчий напис, не перевірив безспірності вимог заявника, а тому допустив порушення вимог Закону України «Про нотаріат».

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №666, виданий 11 квітня 2012 року приватним нотаріусом Гуревічовим О. М. про звернення стягнення на транспортний засіб ЗАЗ, модель TF698К, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Позиція відповідача у суді першої інстанції

У своєму відзиві, який надійшов до суду після ухвалення рішення, АТ «Ідея Банк» заперечувало проти задоволення позову ОСОБА_1 , зазначаючи про таке.

07 березня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримав у кредит 53 758,76 грн для придбання транспортного засобу ЗАЗ, модель TF698К, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та фінансування страхового платежу в сумі 1 566,76 грн.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором 11 квітня 2012 року між сторонами було укладено договір, за умовами якого позивач передав у заставу банку вищезазначений автомобіль.

Банк вказував, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 21 червня 2016 року утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 34 922,99 грн, яка складається з основного боргу в сумі 13 159,50 грн, простроченого боргу в сумі 6 998 грн, прострочених процентів в сумі 3 416,81 грн, строкових процентів в сумі 231,31 грн, пені в сумі 4 254,61 грн, дебіторської заборгованості в сумі 1 486,88 грн та інших штрафних санкцій в сумі 5 375,88 грн.

У зв`язку з цим АТ «Ідея Банк» було надіслано на адресу ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості, однак, після її отримання позивач заборгованість за кредитним договором не сплатив.

Це вимусило банк звернутися до приватного нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису, який було видано з дотриманням законодавчо встановлених процедур.

Окремо АТ «Ідея Банк» наголошувало на необхідності застосування до позовних вимог ОСОБА_1 наслідків пропуску строку позовної давності, початок якого має відраховуватися з 17 серпня 2016 року, коли позивачу мало стати відомо про вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2022 року відкрито провадження по справі та витребувано у строк до 28 вересня 2022 року у АТ «Ідея Банк» копію кредитної справи за кредитним договором №910.13613 та копію договору застави транспортного засобу, у приватного нотаріуса Гуревічова О. М. - копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №666, у державного виконавця - копію виконавчого провадження НОМЕР_3.

Вказана ухвала була отримана Банком 26 вересня 2022 року, однак її вимог по витребуванню документів виконано не було.

Заочним рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №666, вчинений приватним нотаріусом Гуревічовим О. М. 16 серпня 2016 року про звернення стягнення на транспортний засіб марки ЗАЗ, модель ТF 698К, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

З АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в сумі 992,40 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що Банком не доведено безспірність заборгованості ОСОБА_1 під час звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2023 року заяву АТ «Ідея Банк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, АТ «Ідея Банк» зазначало, що внаслідок встановлення стислих строків подання відзиву, без врахування поштової доставки, судом першої інстанції ухвалено рішення без врахування позиції відповідача, яка була викладена у відзиві і отримана судом після ухвалення оскаржуваного рішення.

Також Банк вказував на те, що позивачем не доведено того факту, що про існування виконавчого напису він дізнався саме 10 серпня 2022 року. Банк звертав увагу на те, що оскаржуваний виконавчий напис неодноразово пред`являвся до виконання, а тому ОСОБА_1 міг бути обізнаним про нього ще з 2016 року.

Банк наполягав на тому, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом з дотриманням вимог чинного на той час законодавства.

Узагальнені доводи та заперечення осіб, які подали відзиви на апеляційну скаргу

ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що вона є безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим, оскільки виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням встановлених законом вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

16 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. вчинено виконавчий напис №666, за яким звернуто стягнення на транспортний засіб марки ЗАЗ, модель ТF 698К, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 та переданий у заставу ПАТ «Ідея Банк» на підставі договору №910.13613 від 11 квітня 2012 року.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля, пропонувалося задовольнити вимоги Банку за період з 07 жовтня 2015 року по 21 червня 2016 року у розмірі основного боргу в сумі 13 159,50 грн, простроченого боргу в сумі 6998 грн, прострочених процентів в сумі 3416,81 грн, строкових процентів в сумі 231,31 грн, пені в сумі 4254,61 грн, дебіторської заборгованості в сумі 1486,88 грн та інших штрафних санкцій в сумі 5375,88 грн, а також плати за вчинення виконавчого напису в сумі 1300 грн (а.с.16).

08 вересня 2016 року головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Кущ Вірою Валеріївною відкрито виконавче провадження №52136200 з виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса №666 (а.с.73-74).

14 вересня 2017 року цим же державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.7 ч.1. ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Головного державного виконавця Казанківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області Головіним Олегом Юрійовичем від 03 жовтня 2019 року на підставі заяви Банку відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з виконання виконавчого напису нотаріуса №666 (а.с.45, 77-78).

Супровідний лист державного виконавця містить інформацію про те, що вказана постанова була направлена ОСОБА_1 . Дані про її отримання ним відсутні (а.с.48).

13 листопада 2019 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме майно боржника, у тому числі на вищевказаний автомобіль (а.с.15).

Постановою цього ж державного виконавця від 09 грудня 2021 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.79-80).

З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що 07 березня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 53758,76 грн на підставі договору №910.13613 строком до 07 березня 2017 року. Оскільки кредитні платежі вчасно не сплачував станом на 20 червня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 34 922,99 грн, яка складається з основного боргу в сумі 13 159,50 грн, простроченого основного боргу в сумі 6998 грн, заборгованості за простроченими процентами в сумі 3416,81 грн, строковим процентам в сумі 231,31 грн, дебіторської заборгованості в сумі 1486,88 грн, інших штрафних санкцій в сумі 5375,88 грн, пені за останній рік в сумі 4254,61 грн.

21 червня 2016 року Банком у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано звернення стягнення шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на вибір заставодержателя (а.с.142).

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення вказаної нотаріальної дії визначається Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19).

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання йому кредитором письмової вимоги про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17 та від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17.

Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення від відповідача не містять.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису.

Процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з нормами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги.

Щодо позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки.

У статті 261 ЦК України закріплено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною третьою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, зазначає у рішенні про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленої до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Позивач зазначав, що про порушення своїх прав винесеним виконавчим написом нотаріуса дізнався 10 серпня 2022 року через додаток ДІЯ, де була відображена інформація про відкриття 03 жовтня 2019 року виконавчого провадження НОМЕР_3.

На спростування вказаного відповідачем було надано постанову державного виконавця від 08 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52136200 з виконання виконавчого напису нотаріуса №666 (перше звернення Банку за виконанням), постанову державного виконавця від 03 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 з виконання виконавчого напису нотаріуса №666 (друге звернення Банку за виконанням) та супровідний лист державного виконавця про направлення постанови від 03.10.2019 ОСОБА_1 .

Проте, доказів обізнання позивача про винесення нотаріусом виконавчого напису у 2016 році матеріали справи не містять. Відсутні підписи позивача, які б доводили, що він знав про наявність заборгованості за кредитним договором, винесення виконавчого напису нотаріуса до 10 серпня 2022 року, як про це заявляв відповід ач. Немає жодного доказу, який би свідчив про вручення позивачу повідомлення про наявну заборгованість, копії виконавчого напису нотаріуса, постанови про відкриття виконавчих проваджень.

За такого колегія суддів вважає, що відсутні підстави стверджувати про пропуск позивачем строку позовної давності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга АТ «Ідея Банк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення, а заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 17 травня 2023 року.