Дата документу 16.05.2023 Справа № 332/1108/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1108/22 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/807/850/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона постійно мешкає, іншого житла не має.

В 2018 році вона знялася з реєстрації за вказаною адресою, однак продовжувала постійно у вказаній квартирі проживати.

16 липня 2020 року вона звернулась до відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію її за місцем проживання в належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , надала відповідні документи та була зареєстрована з 16 липня 2020 року за вказаною адресою.

Згодом вона отримала поштою лист відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, в якому було зазначено, що її реєстрація відбулася з порушенням вимог п. 18 п.п. 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року через надання недостовірних даних щодо обтяження на нерухоме майно, внаслідок чого реєстрація була скасована.

Вважала, що прийняте рішення № 04-35/3/11 від 06 листопада 2020 року є протиправним і підлягає скасуванню, як таке, що порушує її житлові права та інтереси.

На підставі зазначеного просила визнати протиправним та скасувати рішення № 04-35/3/11 від 06 листопада 2020 року департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про скасування реєстрації її місця проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та поновити інформацію про реєстрацію її місця проживання, яка була внесена 16 липня 2020 року до Єдиного державного демографічного реєстру за унікальним номером запису: 742, вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» містить вичерпний перелік документів, які необхідно подати при реєстрації місця проживання, та не передбачає необхідність надання згоди іпотекодержателя, абзац 16 п. 18 Правил реєстрації місця проживання суперечить ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Департамент не вправі був скасовувати її реєстрацію, тому вказана інформація підлягає поновленню, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що орган реєстрації зобов`язаний керуватись Правилами реєстрації місця проживання, відповідно до ст. 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України, позивач в заяві про реєстрацію її місця проживання було зазначено, що квартира не перебуває в іпотеці, згода іпотекодавця не була надана, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року у справі № 332/4439/19, залишеним без змін судовими рішеннями Запорізького апеляційного суду та Верховного Суду, звернуто стягнення на вказану квартиру.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи підтверджено, що 19 грудня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 1055, відповідно до п. 1.1 якого ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 284 704 грн. із кінцевим терміном погашення заборгованості 19 червня 2019 року.

В забезпечення виконання вказаного договору позики 19 грудня 2018 року між ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) укладено нотаріально посвідчений договір Іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 1056. Предметом іпотеки за п. 3 вказаного договору є квартира АДРЕСА_2 .

16 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту (далі - відділ) із заявою № 456-2/04-19 про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для реєстрації місця проживання позивачкою було надано договір купівлі-продажу, № 665 від 02 вересня 2016 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В день звернення позивачу було надано адміністративну послугу з реєстрації місця проживання.

Листом № 04-35/3/11 від 06 листопада 2020 року відділом реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Шеіну В.С. повідомлено про прийняття департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 06.11.2020 року рішення про скасування реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , як такої, що проведена з порушенням вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 № 207.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 в особі представника адвоката Богославського В.А. до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором позики зареєстрованого в реєстрі № 1055 від 19 грудня 2018 року в сумі 638 635, 25 грн., що складається з: 284 704, 00 грн. - суми основного боргу, 3931,25 грн. - суми трьох процентів річних. 350 000 грн. - суми неустойки, на користь ОСОБА_2 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сіняковим О.С. 02 вересня 2016 року за реєстром № 665, запис про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02 вересня 2016 року, номер запису про право власності: 16253107, реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 101 шляхом застосування процедури продажу, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплатою судового збору у розмірі 6386,35 гривень.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року в частині розміру заборгованості та судових витрат змінено, зменшено суму заборгованості, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, до 388 635,25 грн. за рахунок зменшення розміру пені до 100 000,00 грн. та зменшено стягнуту суму судового збору до 3 883,65 грн.

Постановою Верховного Суду від 28 липня 2022 року постанову Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року залишено без змін.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і випадки їх обмеження врегульовані положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (тут і подальшому в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник). Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, визначення механізму здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб законодавцем віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 затверджено Правила реєстрації місця проживання та Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі по тексту - Правила), які були чинними на час звернення ОСОБА_1 із заявою № 456-2/04-19 від 16 липня 2020 року про реєстрацію місця проживання та на час скасування реєстрації позивача.

Відповідно до пункту 18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Згідно з пунктом 19 Правил, зокрема, передбачено, що працівник органу реєстрації також з метою перевірки належності особі, що подала заяву для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності чи належності власнику/співвласникам, що надали згоду особі для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності, а також з метою перевірки перебування такого житла в іпотеці або довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 28 Правил реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи. Про прийняте рішення особі надсилається письмове повідомлення за формою згідно з додатком 17, в якому зазначаються підстави його прийняття. Особу запрошують на прийом до органу реєстрації для внесення відповідних відомостей до документа, до якого вносяться відомості про місце проживання/перебування. Працівник органу реєстрації: формує і вносить дані про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи до реєстру територіальної громади; формує інформацію про скасування реєстрації/ зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи для її передачі до Реєстру.

З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в яку має намір зареєструватися позивач, перебуває в іпотеці, що підтверджується договором іпотеки від 19 грудня 2018 року.

Вказана обставина позивачем в апеляційній скарзі не заперечується та не спростована.

Проте, позивачем до заяви про реєстрацію місця проживання не надано письмову згоду відповідного іпотекодержателя або довірчого власника, що не відповідає вимогам пункту 18 Правил, а також в заяві № 456-2/04-19 від 16 липня 2020 року про реєстрацію місця проживання зазначено про те, що житло не перебуває в іпотеці/довірчій власності як спосіб забезпечення зобов`язань.

Крім того, в заяві про реєстрацію місця проживання від 16.07.2020 року ОСОБА_5 в графі «перебування житла в іпотеці, як спосіб забезпечення зобов`язань» зазначила, що квартира не перебуває в іпотеці (а.с.95-96), тобто вказала недостовірні відомості.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач не подала необхідних документів або інформації для реєстрації місця проживання та вказала недостовірну інформацію, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність рішення відповідача, а відтак і про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Вказане положення Правил щодо необхідності надання іпотекодержателем згоди на реєстрацію місця проживання було чинним як на момент подання позивачем заяви про реєстрацію місця проживання, так і на момент скасування реєстрації позивача, таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідачем було допущено порушення норм чинного законодавства.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час розгляду справи ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» виключено на підставі Закону України № 1871-IX від 05 листопада 2021 року «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», постанова Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 265 від 07 лютого 2022 року «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», якою затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

Закон України № 1871-IX від 05 листопада 2021 року «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та постанова Кабінету Міністрів № 265 від 07 лютого 2022 року «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» містять вимогу надання письмової згоди відповідного іпотекодержателя або довірчого власника для реєстрації місця проживання (перебування) у разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань (ст. 9 Закону України та п. 38 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) відповідно).

Суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, не встановлено.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.ст. 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 травня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: М.С. Гончар

І.В. Кочеткова