Справа № 489/2141/23
Провадження № 2/489/1262/23
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Костюченко Г. С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою прилеглої території

встановив

В травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення №12/38, виданого Миколаївською міською радою 14.12.2021, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки::03:023:0039. Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 294866134, який було сформовано 17.01.2022. По сусідству знаходиться домоволодіння, яке належить відповідачу, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач облаштував прилеглу до його будинку земельну ділянку загального користування, яка належить Миколаївській міській раді, тимчасовою огорожею (металевий паркан довжиною 5.75 м., висотою 1 м.), та загородив частково вихід позивача з належного їй будинку, позбавивши можливості користуватись входом та виходом у власний двір.

В зв`язку з чим позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою прилеглої території за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно встановлених елементів. Стягнути з відповідача судові витрати.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, оглянувши архівні справи 489/1595/22, 489/2661/13-ц, 489/5852/14-ц, 489/3235/16-ц, 489/3909/16-ц, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачем до суду надано відповідь Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 05.05.2014 під час обстеження на місцевості земельної ділянки по АДРЕСА_1 виявлено самовільно встановлений на прилеглій території власником домоволодіння по АДРЕСА_2 , що прекриває частково вихід з будинку позивача. Також відповідно до листа Державною інспекцією сільського господарства в Миколаївській області в ході проведеної перевірки встановлено, з виходом на місце, що ОСОБА_2 самовільно зайнято шляхом встановлення огорожі земельну ділянку площею 37 кв. біля будинку 72 м. по АДРЕСА_2 за рахунок земель міста.

Згідно з рішенням Миколаївської міської ради від 14.12.2021 №12/38 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для відведення земельної ділянки (кадастровий номер :03:023:0039) у власність загальною площею 726 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , відповідно до висновку департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 09.08.2021 №31914/12.01-24/21-2. Надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 726 кв. м., з віднесенням її до земель житлової забудови, з цільовим призначенням відповідно до КВЦПЗ: В.02.02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 . Обмеження на використання земельної ділянки згідно з додатком 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2021 №1051, відсутні.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2022 земельна ділянка з кадастровим номером: :03:023:0039, площею 0,0726, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі рішення Миколаївської міської ради, серія та номер 12/38 від 14.12.2021.

Відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 15.04.2021 межі земельної ділянки за кадастровим номером: :03:023:0039, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0726 га надана власнику (користувачу) земельної ділянки громадянці України ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд закріплені в натурі (на місцевості) проходять по існуючим контурам (кам`яна огорожа, огорожа з дротяної сітки, стінки будівель) та ділянка має поворотні точки у кількості 19 штук.

До позовної заяви позивачем додано план меж земельної ділянки М 1:500: землі міста загального користування ( АДРЕСА_3 , земельна ділянка по АДРЕСА_4 , земельна ділянка по АДРЕСА_5 .

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В постанові Верховного Суду у справі № 925/180/18 від 19.06.2019 зазначено, що у розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Влас ник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном."

Згідно з п.п. "г", "е" ч.1 ст. 96 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) землекористувач зобов`язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

В ч.ч.1, 2 ст. 103 ЗК України зазначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

Згідно з ч.3 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (ч.ч. 1-3 ст. 107 ЗК України).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з абз.15 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан,включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст. 212 ЗК України).

В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав» №7 від 16.04.2004 зазначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 264/7200/18 від 18.01.2021 з системного аналізу положень статей 116, 123, 124, частини другої статті 134, статті 212 ЗК, статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року № 963-IV можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

В Постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.08.2020 (справа № 599/340/16-ц) зазначено, що підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Умовами для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Таким чином, ОСОБА_1 є єдиним власником земельної ділянки з кадастровим номером: :03:023:0039, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить їй на праві приватної власності на підставі Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 46186604 від 11.01.2022, підстава для державної реєстрації - рішення Миколаївської міської ради № 12/38 від 14.12.2021. ОСОБА_2 здійснює перешкоди у реалізації власником ОСОБА_1 користування вище зазначеною земельною ділянкою та житловим будинком а саме, встановив тимчасову огорожу (металевий паркан довжиною 5.75 м., висотою 1 м.), та загородив частково вихід позивача з належного їй будинку, позбавивши можливості користуватись входом та виходом у власний двір та у добровільному порядку відмовляється звільнити частину земельної ділянки, яка йому не належить а встановлений паркан перешкоджає вільному користуванню позивача належним їй нерухомим майном.

Відповідно до ст..ст. 317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Також ст.. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 зобов`язаний усунути перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_6 належного на праві власності ОСОБА_1 шляхом знесення самовільно встановлених елементів, а саме тимчасової огорожі (металевий паркан довжиною 5.75 м., висотою 1 м.), встановленого на прилеглої території за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ст. 141 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9.ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_6 , належного на праві власності ОСОБА_1 , шляхом знесення самовільно встановлених елементів, а саме тимчасової огорожі (металевий паркан довжиною 5.75 м., висотою 1 м.), встановленого на прилеглої території за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_8 .

Повний текст рішення складено 19.06.2023.

Суддя Г. С. Костюченко