Дата документу 13.06.2023 Справа № 335/3263/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/3263/23Головуючий у 1-й інстанції Макаров В.О.
Пр. № 22-ц/807/1221/23Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2023 року про повернення заяви у справі за заявою заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Редька Миколи Валерійовича, який діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах про визнання спадщини відумерлою та передання її у власність

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява (а.с. 1-15) заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Редька М.В., який діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, про визнання спадщини відумерлою, що відкрилась після смерті ОСОБА_1 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 та передання майна до власності Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради.

В обґрунтування вищезазначеної заяви заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області посилався на те, що відповідно до інформації, районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 30.01.2023 року № 01-10/107 на квартирному обліку у районній адміністрації перебуває 1 874 громадян, з них: правом на позачергове отримання житла користується 195 громадян, правом на першочергове отримання житла 511 громадян. Ураховуючи наведене, спрямованість прокурора у вказаній справі направлена на захист інтересів держави, оскільки існує загроза позбавлення можливості територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради передати вказану квартиру у власність або користування громадянам, які потребують отримання житла. Звернення прокурора з вказано заявою до суду спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішення питання щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана загроза порушення інтересів держави та інтересів територіальної громади м. Запоріжжя свідчить про наявність «порушення інтересів держави» у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявність підставі для представництва. Таким чином, зазначав, що звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо переходу майна, яке становить відумерлу спадщину, у власність територіальної громади. У зв`язку з цим, не порушується принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи, що набула спірне майно у незаконний спосіб.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Макарова В.О. (а.с. 66).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2023 року (а.с. 67-70) вищезазначену заяву заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Редька М.В. повернуто останньому.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, керівник Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області у своїй апеляційній скарзі (а.с. 73-82) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 93).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 151) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 15 травня 2023 року, дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 98).

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6 (повернення заяви заявникові), 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справи не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, повертаючи вищезазначену заяву заявника у цій справі, керувався ст.ст. 56, 185, 260, 354 ЦПК України та виходив із такого.

Ч. 2 ст. 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Положеннями ч. 1 1 ст. 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 1277 Цивільного кодексу України, заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.

Аналогічна норма передбачена частиною першою ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява 61517/00, п. 27).

Суд звернув також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009 року, заява № 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

З огляду на викладене основним спірним питанням є наявність або відсутність належних підстав у прокурора на звернення до суду із заявою в інтересах, в даному випадку, Запорізької міської ради.

У ч. Ч. 3 та 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених ст. 169 цього Кодексу.

Зазначені норми поширюються на всі стадії цивільного судового процесу, стосуються заяв, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг.

Отже, реалізація прокурором права на представництво потребує обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Правовий статус прокурора визначено Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч. 4 ст. 23 вказаного вище Закону).

Отож виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їхній діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Ураховуючи, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Закону № 1697-VII випливає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Проте підстави представництва інтересів держави прокуратурою в цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або здійснює їх неналежно.

Таке «не здійснення захисту» полягає в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень: він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їхнього захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Водночас «здійснення захисту неналежним чином» полягає в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Проте «неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їхнього захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача/відповідача.

Суд звертаєв увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, та які є підставами для звернення прокурора до суду.

Аналогічна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.02.2019 року в справі № 826/13768/16.

Разом з тим, суд зазначав, що підстави для представництва прокурором інтересів держави повинні існувати на час звернення до суду та повинні бути доведені відповідними доказами. Прокурор повинен надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб`єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи. Самого лише твердження прокурора про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження недостатньо.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.09.2019 року у справі № 263/2038/16-а.

У правовідносинах, які виникли у цій справі, захист інтересів держави здійснює Запорізька міська рада, як суб`єкт владних повноважень, на яку покладено обов`язок подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою за наявності обставин, визначених статтею 1277 Цивільного кодексу України.

Так, обґрунтовуючи право на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області посилався на те, що відповідно до інформації, районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 30.01.2023 року № 01-10/107 на квартирному обліку у районній адміністрації перебуває 1 874 громадян, з них: правом на позачергове отримання житла користується 195 громадян, правом на першочергове отримання житла 511 громадян. Ураховуючи наведене, спрямованість прокурора у вказаній справі направлена на захист інтересів держави, оскільки існує загроза позбавлення можливості територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради передати вказану квартиру у власність або користування громадянам, які потребують отримання житла. Звернення прокурора з вказано заявою до суду спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішення питання щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана загроза порушення інтересів держави та інтересів територіальної громади м. Запоріжжя свідчить про наявність «порушення інтересів держави» у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявність підставі для представництва. Таким чином, зазначає, що звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо переходу майна, яке становить відумерлу спадщину, у власність територіальної громади. У зв`язку з цим, не порушується принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи, що набула спірне майно у незаконний спосіб.

Виходячи зі змісту поданої до суду в порядку окремого провадження заяви заступника окружної прокуратури, суд першої інстанції вбачав, що таке звернення є заходом прокурорського реагування на захист інтересів держави в особі Запорізької міської ради, оскільки остання не вживала жодних заходів щодо визнання квартири АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною, що відкрилась після смерті ОСОБА_1 , тому наявні підставою для представництва прокуратурою зазначених інтересів держави у даній справі, як то визначено статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», через неналежний захист заявником (Запорізькою міською радою), як уповноваженим у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень.

На підтвердження вказаних доводів до позовної заяви додано в тому числі звернення заступника керівника окружної прокуратури до Запорізької міської ради, датоване 15.12.2022 року, в якому повідомляється, що у провадженні відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження № 0001462 від 06.11.2021 року за фактом смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 115 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_1 після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1 . В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , довгий час хворіла, мешкала за вищезазначеною адресою сама. Водночас, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 25.07.1996 року № 2237, виданого ВАТ «Запорізький завод феросплавів» та договору дарування від 16.10.1996 року № 4450. Водночас, відповідно до інформації Третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 14.07.2022 року відомості щодо заповітів, спадкових договорів, а також заведених після смерті ОСОБА_1 спадкових справ у Спадковому реєстрі відсутні. З метою встановлення підстав для представництва, заступник керівника просив надати інформацію чи вживались Запорізькою міською радою заходи позовного характеру щодо визнання спадщини відумерлою стосовно об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . У разі вжиття таких заходів, просив повідомити причини та чи будуть вони вжиті, коли та які саме.

Надано повідомлення, здійсненого на виконання доручення секретаря міської ради, Департаментом правового забезпечення Запорізької міської ради щодо розгляду вищезазначеного листа, згідно якого вбачається, що повноваження щодо вжиття заходів з визнання об`єктів нерухомого майна відумерлою спадщиною на території м. Запоріжжя покладені на районні адміністрації Запорізької міської ради. Проте до Запорізької міської ради не надходила жодна інформація, яка б давала підстави вважати, що вказана квартира має ознаки відумерлої спадщини. Станом на 27.12.2022 року Запорізька міська рада не зверталась до суду з приводу визнання квартири АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною.

Надано листа заступника окружної прокуратури від 10.01.2023 року, згідно якого останній просив повідомити чи вживались станом на час надання запиту заходи позовного характеру щодо визнання спадщини відумерлою стосовно об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . У разі вжиття таких заходів, просив повідомити причини та чи будуть вони вжиті, коли та які саме.

Надано повідомлення, здійсненого на виконання доручення секретаря міської ради, Департаментом правового забезпечення Запорізької міської ради щодо розгляду вищезазначеного листа, згідно якого вбачається, що повноваження щодо вжиття заходів з визнання об`єктів нерухомого майна відумерлою спадщиною на території м. Запоріжжя покладені на районні адміністрації Запорізької міської ради. До грудня 2022 року у Запорізькій міські раді та районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району відсутня була жодна інформація, яка б давала підстави вважати, що вказана квартира має ознаки відумерлої спадщини. Станом на 23.01.2023 року Запорізька міська рада не зверталась до суду з приводу визнання квартири АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною, у зв`язку з відсутністю необхідних документів. Не заперечує проти вжиття органами прокуратури заходів судово-претензійного характеру в інтересах територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Надано повідомлення заступника окружної прокуратури від 03.04.2023 року, відповідно до якого, виконуючи вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомляє, що Вознесенівською окружною прокуратурою м. Запоріжжя будуть вжиті заходи представницького характеру шляхом звернення з позовною заявою до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Запорізької міської ради про визнання спадщини відумерлою, яка відкрилась після померлої ОСОБА_1 .

Разом з цим, аналізуючи зміст звернення керівника заступника окружної прокуратури від 03.04.2023 року, суд першої інстанції зробив висновок про те, що в даному зверненні заступник прокурор інформує про вже фактично прийняте ним рішення про звернення до суду з заявою, і з цього звернення ніяким чином не вбачається, що заява буде пред`явлена прокурором через те, що Запорізька міська рада не може самостійно захистити інтереси територіальної громади.

Суд вважав, що звертаючись до суду з заявою, заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області не з`ясував причин, які перешкоджають Запорізькій міській раді самостійно захистити інтереси Запорізької міської ради, які збігаються з інтересами держави, та не повідомив про них суду.

Не отримавши доказів того, в чому полягає нездійснення або неналежним чином здійснення представництва в суді законних інтересів держави безпосередньо органом місцевого самоврядування здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від імені і в інтересах якого подано заяву, заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області вже звернувся до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу спадкового майна у власність громади, позбавивши Запорізьку міську раду можливості самостійно звернутись до суду за захистом порушеного права, відтак, не підтвердив підстав для представництва інтересів держави, таким чином, у справі не здобуто передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави.

У Рекомендації Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05. 2003 року № 1604 (2003) «Про роль служби публічних обвинувачів у демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції обвинувачів обмежувалися сферою обвинувачення в справах про кримінальні правопорушення, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему кримінальної юстиції, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розташовані та ефективні органи.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що у заяві заступника керівника Вознесенівсьої окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області не зазначено, не обґрунтовано та не надано доказів того, в чому полягає нездійснення або неналежним чином здійснення представництва в суді законних інтересів держави безпосередньо органом місцевого самоврядування здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від імені і в інтересах якого подано заяву, оскільки орган місцевого самоврядування у цій справі не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з відповідною заявою про визнання спадщини відумерлою, при цьому з урахуванням вимог п. 15-1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» органи місцевого самоврядування звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях за подання заяви про визнання спадщини відумерлою.

Згідно п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Посилаючись на викладене, суддя першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для звернення заступника керівника Вознесенівсьої окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області до суду в інтересах держави в особі Запорізької міської ради з заявою в порядку окремого провадження про визнання спадщини відумерлою та передання її у власність, та вирішив питання про повернення поданої до суду заяви суб`єкту звернення на підставі п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Окрім того, суд першої інстанції вважав за необхідне звернути увагу заступника керівника Вознесенівсьої окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області на те, що відповідно до ст.ст. 293, 294 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За положеннями ст. 338 ЦПК України рішення суду за заявою про визнання спадщини відумерлою може бути, зокрема, про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Отже, суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках.

Проте, заявник у заяві просить суд визнати спадщину відумерлою та передати її у власність Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради. Отже заява містить дві вимоги, які підлягають розгляду за різними правилами цивільного судочинства, а саме: щодо визнання спадщини відумерлою (окреме провадження) та передачі її у власність територіальної громади (позовне провадження).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» зазначає, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. Суди повинні враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках.

Таким чином, суд першої інстанццї вважав, що у заяві окремого провадження про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, про передачу спадкового майна у власність Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради.

Також у заяві у порушення п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зазначено щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Вимогам законності та обґрунтованості вищевказана ухвала суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

За приписами п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Проте, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ненадання заявником у цій справі доказів нездійснення або неналежним чином здійснення представництва в суді законних інтересів держави безпосередньо органом місцевого самоврядування здійснювати відповідні функції у правовідносинах та, відповідно, безпідставно повернув заявникові останню оскаржуваною ухвалою з огляду на відсутність підстав для звернення заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області до суду в інтересах держави в особі Запорізької міської ради із вищевказаною заявою.

Оскільки, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у вищезазначеній заяві у цій справі належним чином обґрунтував, в чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначів орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Невиконання лише цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу (ч. 4 ст. 56 ЦПК України).

Так, апеляційним судом встановлено, що заява про визнання спадщини відумерлою та передання її у власність, подана заступником керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, та бґрунтована тим, що з часу відкриття спадщини після померлої ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) Запорізька міська рада досі не звернулась до суду з приводу визнання квартири АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною.

На підтвердження зазначених обставин заявник надав суду листування Запорізької міської ради та Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя, зі змісту якого вбачається, що у міської ради відсутні можливості для самостійного звернення до суду з вищезазначеною заявою через відсутність необхідних доументів, при цьому міська рада не заперечувала проти вжиття органами прокуратури заходів судово-претензійного характеру в інтересах територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (а.с. 46).

За таких обставин, апеляційним судом встановлено, що сам факт незвернення органу місцевого самоврядування до суду своєчасно щодо визнання спірного мйна відумерлою спадщиною, та у тому числі з причин відсутніості необхідних документів, свідчить про те, що у заявника - заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави в особі Запорізької міської ради та звернення до суду з такою заявою.

Оскільки, при подачі вищевказаної заяви заявником заступником керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області було виконано вимоги законодавства щодо обґрунтованості звернення до суду із вказаною заявою в інтересах держави й здійснено відповідне повідомлення органу місцевого самоврядування, який фактично не заперечив проти подачі органами прокуратури заяви про визнання спадщини відумерлою.

Разом із тим, помилковими також є висновки суду першої інстанції, викладені в в оскаржуваній ухвалі у цій справі про те, що вказана заява містить дві вимоги, які підлягають розгляду за різними правилами цивільного судочинства: щодо визнання спадщини відумерлою (окреме провадження) та передачі її у власність територіальної громади (позовне провадження).

Оскільки, у ст. 338 ЦПК України (Рішення суду за результатами розгляду справ про визнання спадщини відумерлою) прямо зазначено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Крім того, апеляційним судом також встановлено, що судом першої інстанції було безпідставно застосовано до вищезазначеної заяви заявника, поданої в порядку окремого провадження, вимоги п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України (Позовна заява), а саме: не зазначено щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, як можуть бути вимогами лише до позовної заяви.

Так, як вказана заява в порядку окремого провадження даної категорії справ має відповідати лише вимогам ст. 335 ЦПК України (Зміст заяви), які визначені безпосередньо до такої категорії заяв у главі 9 (Розгляд судом справ про визнання спадщини відумерлою).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги заявника ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також апеляційним судом встановлено, що заявником при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду сплачений судовий збір (а.с. 91).

Однак, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи згідно із правилами ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 141, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2023 року про повернення заяви у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 13.06.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.