Справа №345/2225/23
Провадження № 2/345/692/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Служба у справах дітей Калуської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що з відповідачкою по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2011 року. Від спільного проживання у шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після одруження сімейні відносини між сторонами через діаметрально протилежні характери, погляди на життя, фізичну та психологічну несумісність, що призводило до безпричинних сварок та скандалів. Відповідач неодноразово залишала місце проживання та тривалий час була відсутньою, неправильно ставилася до процесу виховання сина, а на зауваження відповідача належним чином не реагувала. Так, коли дитині виповнилося 2,5 роки, відповідачка без відома та згоди позивача виїхала у Миколаївську область, залишила там дитину своїй матері, яку дитина не знала, а сама поїхала до співжителя у с.Завій Калуського району. Під час відсутності матері дитині лікували зуб, занесли інфекцію і в подальшому на протязі 6 років прийшлось лікувати дитину.

Також позивач просить врахувати, що за період навчання сина у Калуському ліцеї №10, відповідачка, як мати дитини, ні разу не спілкувалася з класним керівником, педагогами закладу, не брала участі у батьківських зборах. З відповідачкою вони разом не проживають уже майже на протязі року. На початку вересня 2022 року відповідачка залишила сім`ю та виїхала у м.Київ, де скориставшись своїм дівочим прізвищем, зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , 1992 р.н., у якого проживає на даний час. За весь цей період син ОСОБА_5 проживає разом із позивачем.

За таких умов позивач вважає, що неповнолітньому синові буде краще проживати разом із ним, оскільки відповідачка своєю аморальною поведінкою негативно впливає на процес виховання дитини. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує та просить суд його задоволити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 разом із позивачем. Розгляд справи просить проводити без її участі.

Представник органу опіки та піклування подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.05.2023 року (а.с. 24-25). Під час перебування сторін у шлюбі в них народився син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, сьомою-дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100).

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Матеріалами справи встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка, яка видана Управлінням «ЦНАП» виконавчого комітету Калуської міської ради від 11.05.2023 року (а.с.8).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 від 24.03.2023 року, складеного комісією Служби у справах дітей Калуської міської ради, встановлено, що сім`я проживає у задовільних умовах: в наявності є продукти харчування, одяг, взуття для ОСОБА_5 . Дитина має свою окрему кімнату, облаштовану для нормального розвитку, є місце для сну, відпочину та дозвілля дитини. Дитина проживає за адресою АДРЕСА_1 з листопада 2022 року (а.с.12).

Із довідки, виданої Калуським ліцеєм №10 (а.с.11) вбачається, що мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 за період навчання сина у Калуському ліцеї не спілкувалася з класним керівником, педагогами закладу, згідно протоколів батьківських зборів не брала участі в їх проведенні.

Відповідно до висновку органи опіки та піклування від 12.06.2023 року Служба у справах дітей Калуської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 (а.с. 33-34).

Оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи визнання позову відповідачкою, суд вважає, що крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, на даний час проживання дитини з батьком буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що відповідачка не обмежена у своєму праві на спілкування із сином, прояві турботи відносно дитини, участі у її вихованні та може реалізувати свої права, шляхом домовленості з позивачем щодо встановлення часу спілкування з сином або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

На підставі викладеного, ст.ст. 7, 141, 157, 161,171 СК України, керуючись ст.ст.13, 81, 109, 259, 263-265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 15.06.2023 року.

Суддя