Справа № 703/1690/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони з майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про зняття заборони з майна, згідно якого просить суд скасувати обтяження заборону на належний позивачу житловий будинок по АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером 5107313, зареєстрованого 11 червня 2007 року реєстратором: Перша Черкаська державна нотаріальна контора, на підставі повідомлення б/н, Смілянського відділення Ощадбанку 3276, архівний номер: 3310355CHERKASY1, (додаткові дані: архівна дата: 19 січня 1999 року, дата виникнення: 14 лютого 1989 року, № реєстра:16651-182, внутр.№ 2B01B63422F056286F3D, коментар: стор.51*).

Позов обґрунтовує тим, що він є власником новозбудованого житлового будинку закінченого будівництвом та зданого в експлуатацію за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на виділеній йому для будівництва земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі свідоцтва про право власності індексний номер 45371684 від 09 жовтня 2015 року.

Вказує, що раніше в старому житловому будинку, розташованому за вказаною адресою по АДРЕСА_1 в період з 16 вересня 1989 року по 11 грудня 1998 року було зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 .

З 05 березня 1993 року по даний час за вищевказаною адресою зареєстровано місце проживання позивача, де він проживає по даний час.

Позивач зауважує, що він проживав в старому житловому будинку за вказаною адресою, а потім за рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 277 від 22 квітня 1993, йому виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва по АДРЕСА_1 . Таким чином земельну ділянку було розділено, і на виділеній земельній ділянці, ним було побудовано новий будинок.

Так, 09 жовтня 2015 року позивач набув право власності на земельну ділянку розміром 0,05 га, по АДРЕСА_1 . На зазначеній земельній ділянці, побудовано новий житловий будинок, який введено в експлуатацію та зареєстровано право власності за позивачем, що підтверджується даними Витягу з Державного реєстру речових прав від 14 лютого 2023 року.

З 30 січня 2007 року по 22 січня 2018 року місце проживання ОСОБА_2 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

14 лютого 2023 року під час реєстрації за собою права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 довідався від реєстратора, що на належний йому житловий будинок існує обтяження.

28 березня 2023 року отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно довідався, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує обтяження у вигляді заборони за реєстраційним номером 5107313, яке зареєстровано 11 червня 2007 року реєстратором Першої Черкаської державної нотаріальної контори на підставі повідомлення Смілянського відділення Ощадбанку 3276, на об`єкт обтяження - будинок по АДРЕСА_1 , власником якого зазначено ОСОБА_2 , а також зазначено архівну дату 19 січня 1999 року та дату виникнення 14 лютого 1989 року.

Позивач вказує, що про існування зазначеного обтяження, йому раніше відомо не було, фактично заборона накладена на будинок, який раніше був розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до виділення позивачу земельної ділянки та будівництва на ній нового об`єкту нерухомого майна.

На звернення позивача до АТ «Ощадбанк»», довідками від 29 березня 2023 року № 121.0391-25/69 та від 05 квітня 2023 року № 121.0391-25 останнього повідомлено, що станом на 29 березня 2023 року та 05 квітня 2023 року кредитної заборгованості перед АТ «Ощадбанк» у ОСОБА_1 та кредитної заборгованості по банківським платіжним карткам, відсутні.

Разом з тим, існування обтяження у вигляді заборони, чинить перешкоди позивачу щодо здійснення розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Посилаючись на вказані обставини та враховуючи, що в позасудовому порядку врегулювати питання щодо зняття заборони із належного позивачу нерухомого майна неможливо, останній звернувся до суду з означеним позовом до АТ «Державний ощадний банк України», який згідно Статуту акціонерного товариства затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2003 року № 261 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2022 року № 958 є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, оскільки обтяження було накладено на підставі повідомлення Смілянського відділення Ощадбанку 3276.

Ухвалою судді від 19 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, 16 травня 2023 року від представника відповідача Дем`янова І.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи та заперечення наведені у відзиві представника відповідача зводяться до того, що АТ «Державний ощадний банк України» є неналежним відповідачем у справі. Так, проведення реєстраційних дій із нерухомим майном на території України законодавцем віднесена до функцій державних реєстраторів, Банки не наділені такими повноваженнями, тобто не є суб`єктами організаційної системи державної реєстрації прав. Таким чином, АТ «Ощадбанк» не може вчинити дії зі зняття (скасування) обтяження (заборони) з нерухомого майна, що, на думку представника відповідача, свідчить про помилковість та необґрунтованість визначення його відповідачем у даній справі. Крім того, АТ «Ощадбанк» не оспорює право позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном. У АТ «Ощадбанк» відсутні будь-які права, обов`язки, інтереси щодо вказаного в позові житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і який перебуває під забороною, а також позовна заява ОСОБА_1 не містить конкретних позовних вимог до АТ «Ощадбанк», як до одного з учасників справи в статусі відповідача, що суперечить частині 3 статті 175 ЦПК України. Відтак, вважає, що належним відповідачем у справі є нотаріус, який наділений повноваженнями на вчинення нотаріальної дії щодо зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна.

Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача ОСОБА_3 вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та невмотивованими, відтак просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Позивач та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідача також клопотанням, викладеним у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника Банку за наявними у справі матеріалами, в задоволенні позову просив відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. ( ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 277 від 22 квітня 1993 року позивачу ОСОБА_1 виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва по АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право власності індексний номер 45371684 від 09 жовтня 2015 року позивач є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав № 322735039 від 14 лютого 2023 року державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради Клименко Т.О. 10 лютого 2023 року проведено державну реєстрацію права власності належного ОСОБА_1 закінченого будівництвом об`єкту нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на належній йому земельній ділянці кадастровий номер :04:004:0377. Державну реєстрацію проведено на підставі витягу з реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ серії ІУ12, відомостей з Державного земельного кадастру № 61064871 від 14 лютого 2023 року (а.с. 11).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна сформованої 28 березня 2023 року за № 327197930, щодо об`єкта нерухомого майна встановлено заборону (архівний запис), яку зареєстровано 11 червня 2007 року за № 5107313 реєстратором: Перша Черкаська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: повідомлення, б/н, Смілянського відділення Ощадбанку 3276, архівний номер: 3310355CHERKASY1, (додаткові дані: архівна дата: 19 січня 1999 року, дата виникнення: 14 лютого 1989 року, № реєстра: 16651-182, внутр. № 2B01B63422F056286F3D, коментар: стор.51* Об`єкт обтяження: будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник об`єкта: ОСОБА_2 (а.с. 12-13).

Таким чином, у 1989 році на підставі повідомлення Смілянського відділення Ощадбанку 3276 було накладено оскаржувану заборону на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого на той час був ОСОБА_2 .

Відтак, внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника нового закінченого будівництвом нерухомого майна, щодо вільного розпорядження майном.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1239 від 28 березня 2023 року за відомостями ЦНАП виконавчого комітету Смілянської міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16 вересня 1989 року по 11 грудня 1998 року (а.с. 14).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1240 від 28 березня 2023 року за відомостями ЦНАП виконавчого комітету Смілянської міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 30 січня 2007 року по 22 січня 2018 року, знятий з реєстраційного обліку в зв`язку зі смертю (а.с. 15).

На звернення до АТ «Державний ощадний банк України» довідками від 29 березня 2023 року № 121.0391-25/69 та від 05 квітня 2023 року № 121.0391-25 ОСОБА_1 повідомлено, що станом на 29 березня 2023 року та 05 квітня 2023 року у позивача по справі ОСОБА_1 кредитної заборгованості перед АТ «Ощадбанк» та кредитної заборгованості по банківським платіжним карткам, відсутні (а.с. 17,18).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт/заборону, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Судом встановлено, що позивач не має зобов`язань перед АТ «Державний ощадний банк України», однак позбавлений можливості реалізувати право на розпорядження належним йому нерухомим майном, вчинення юридично значимих дій, з якими пов`язано виникнення його особистих та майнових прав, та може усунути цю перешкоду не інакше як в судовому порядку. Таким чином, заборона відчуження накладена на майно належне ОСОБА_1 порушує право власності позивача.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що АТ «Державний ощадний банк України» є неналежним відповідачем у справі.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України "Про нотаріат".

Частиною першою статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 визначив відповідачем АТ «Державний ощадний банк України», оскільки обтяження було накладено на підставі повідомлення Смілянського відділення Ощадбанку 3276, та просив скасувати заборону на відчуження належного йому майна.

Так, відповідно до п. 2 постанови ВРУ від 20.03.1991 «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» власністю України було оголошено в тому числі Український Республіканський Банк Ощадного банку СРСР з його мережею, обчислювальними центрами, усіма активами, пасивами. Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 № 2-К у відповідності зі статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 за № 4, Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України. Постановою КМУ від 21.05.1999 № 876 «Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України» перетворено Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України у Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Відповідно до п.3. Статуту акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затвердженого постановою КМУ № 261 від 25.02.2003 АТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31.12.1991 за № 4.

Таким чином, АТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником прав і обов`язків Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР до структури якого входило Смілянське відділення Ощадбанку 3276, на підставі повідомлення якого й була накладена оскаржувана заборона на нерухоме майно.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

У цій справі предметом позову є, зокрема, скасування заборони на відчуження майна (архівний запис), яку зареєстровано 11 червня 2007 року за № 5107313 реєстратором: Перша Черкаська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: повідомлення, б/н, Смілянського відділення Ощадбанку 3276, архівний номер: 3310355CHERKASY1, (додаткові дані: архівна дата: 19 січня 1999 року, дата виникнення: 14 лютого 1989 року, № реєстра: 16651-182, внутр. № 2B01B63422F056286F3D, коментар: стор.51* Об`єкт обтяження: будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник об`єкта: ОСОБА_2 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позовна вимога про скасування (припинення) заборони на відчуження належного ОСОБА_1 майна не може бути звернена до державної нотаріальної контори. Державний реєстратор, зокрема і державний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Враховуючи наявність накладеної заборони відчуження на майно, неможливість скасування її в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття заборони, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування обтяження, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та скасування обтяження заборони відчуження з майна ОСОБА_1 , оскільки наявність вказаного обтяження перешкоджає вільному розпорядженню майном, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими та мають бути задоволені.

Крім того, з врахуванням клопотання позивача про залишення за собою судових витрат, суд вважає, що судові витрати на даний час стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони з майна задовольнити.

Скасувати обтяження заборону на житловий будинок по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за реєстраційним номером 5107313, зареєстрованого 11.06.2007 реєстратором: Перша Черкаська державна нотаріальна контора, на підставі повідомлення, б/н, Смілянське відділення ощадбанку 3276, архівний номер 3310355CHERKASY1 (додаткові дані: архівна дата: 19.01.1999, дата виникнення: 14.02.1989, № реєстра: 16651-182, внутр.№ 2В001В63422F056286F3D, коментарій:стор.51*).

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15 червня 2023 року.

Головуючий: Ю. В. Крива