Номер провадження: 22-ц/813/1407/23
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Начальника шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури офісу Генерального прокурора Козачиної С.С. на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із позовом, в якому просила суд поділити майно подружжя, яке не є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на легковий автомобіль: марка Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова ( шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; припинити за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на легковий автомобіль Volkswagen, модель Touareg 2013 рік випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; витребувати у відповідача технічну документацію на зазначений транспортний засіб; судові витрати покласти на відповідача.

Заявлені вимоги обгрунтувала тим, що позивач та відповідач у період шлюбу набули майно, окрім іншого, легковий автомобіль: марка Volkswagen, модель Touareg 2013 рік випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Позивач зазначає, що транспортний засіб, який є предметом спору по даній справі, набутий позивачем за кошти від підприємницької діяльності, якою вона займається з 2002 року по теперішній час, на підставі чого просить визнати дане майно її особистою приватною власністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності було задоволено.

Поділено майно подружжя, яке не є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на легковий автомобіль: марка Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова ( шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Припинено за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на легковий автомобіль Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова ( шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Витребувано у ОСОБА_2 технічну документацію на транспортний засіб- легковий автомобіль Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова ( шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 3500 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Не погоджуючись з рішенням суду, Начальник шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури офісу Генерального прокурора Козачина С.С. подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому посилаючись на те, що На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває кримінальне провадження №0000061 від 12.01.2017 року стосовно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України. Провадження перебуває на розгляді суду з 10.10.2017 року.

У ході досудового розслідування кримінального провадження ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва від 25.05.2017 року накладено арешт на транспортний засіб - легковий автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg» 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . Арешт накладено на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України для забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи, оскільки інкримінований ОСОБА_2 злочин передбачає призначення покарання у виді конфіскації майна. щодо накладення арешту на автомобіль.

Будь-який правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення зобов?язання зі сплати грошових коштів, в тому числі, на відшкодування шкоди або виконання судового рішення.

ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_1 достеменно відомо про факт обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді конфіскації майна.

Оскільки поділ спільного майна подружжя ініційовано після завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та фактичного вилучення із користування транспортного засобу, зазначене може свідчити про фіктивність такого поділу з метою уникнення конфіскації.

Указані вище обставини у своїй сукупності свідчать про умисел обох сторін приховати справжні наміри позовного провадження, а саме виведення транспортного засобу із власності відповідача ОСОБА_2 - обвинуваченого у кримінальному провадженні, з метою уникнути виконання покарання за корупційне кримінальне правопорушення.

В аналогічній справі №521/5435/16-ц Верховний Суд постановою від 02.10.2019 задовольнив касаційну скаргу прокурора та відмовив у задоволенні позову.

За викладених обставин рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.2020 року підлягає скасуванню у зв?язку із неповним з?ясуванням обставин, шо мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

16 лютого 2023 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну саргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що наразі автомобіль знищено, оскільки на момент повномаштабного вторгнення РФ цей автомобіль перебував та зберігався в м. Маріуполі.

Також, 16 лютого 2023 року на елетронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти позивача та він є особистою приватною власністю.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.09.2021 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.11.2021 року справу за апеляційною скаргою Начальника шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури офісу Генерального прокурора Козачиної С.С. на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності було призначено до розгляду під головуванням судді ОСОБА_5.

Рішенням Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 суддю ОСОБА_5 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 20.03.2023 року на підставі пункту 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.) визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Т.В. Цюри, С.М. Сегеди.

Розпорядженням № 2388 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.03.2023 року у відповідності до рішення зборів суддів, згідно з пунктом 3.12 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.) було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Погорєлової С.О. та Заїкіна А.П.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 березня 2023 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В.

25 травня 2023 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від прокурора шостого відділу управління процесуального керівництва, державного обвинувачення та представницва в суді Спеціалізовної антикорупційної прокуратури Сергія Буйленко надійшла заява про розгляд справи за відсутності апелянта, відповідно до якої останній апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

25 травня 2023 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Між позивачем та відповідачем 12.07.2003 року зареєстровано шлюб Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 394.

За час спільного проживання сторони набули майно, окрім іншого, легковий автомобіль: марка Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Підставою звернення до суду із даним позовом є те, що транспортний засіб набутий позивачем за кошти від підприємницької діяльності, якою вона займається з 2002 року по теперішній час, на підставі чого просить визнати дане майно її особистою приватною власністю.

Спірний автомобіль придбано сторонами у 2015 році за суму в розмірі 350 000 грн.

На підтвердження джерела доходу позивачем надано докази того, що вона з 2002 року до дня пред`явлення позову займається підприємницькою діяльністю, що підтверджується витягом з офіційного сайту Міністерства юстиції України та свідоцтвом про державну реєстрацію серії ААБ номер 712671 від 21.02.2002 року.

Також позивачем надано податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2015-2016 роки (від 10.02.2016 року та від 16.01.2017 року).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П.п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем подано заяву про визнання позову.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Підставою звернення до суду із даним позовом є те, що транспортний засіб набутий позивачем за кошти від підприємницької діяльності, якою вона займається з 2002 року по теперішній час, на підставі чого просить визнати дане майно її особистою приватною власністю.

Спірний автомобіль придбано сторонами у 2015 році за суму в розмірі 350 000 грн.

На підтвердження джерела доходу позивачем надано докази того, що вона з 2002 року до дня пред`явлення позову займається підприємницькою діяльністю, що підтверджується витягом з офіційного сайту Міністерства юстиції України та свідоцтвом про державну реєстрацію серії ААБ номер 712671 від 21.02.2002 року.

Також позивачем надано податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2015-2016 роки (від 10.02.2016 року та від 16.01.2017 року).

На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває кримінальне провадження № 0000061 від 12.01.2017 року стосовно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України. Провадження перебуває на розгляді суду з 10.10.2017 року.

У ході досудового розслідування кримінального провадження ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва від 25.05.2017 року накладено арешт на транспортний засіб - легковий автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg» 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . Арешт накладено на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України для забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи, оскільки інкримінований ОСОБА_2 злочин передбачає призначення покарання у виді конфіскації майна. щодо накладення арешту на автомобіль.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до статті 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

У Постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 521/5435/16-ц, провадження № 61-24103св18, зазначено, що аналіз статей 69-71, 74 СК України дозволяє зробити висновок, що поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні як приватно-правова категорія, покликана забезпечити визначеність в приватних відносинах та захист прав та інтересів або ж їх відновлювати. Натомість, ініціювання спору про поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні не для захисту прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Аналіз статей 69-71, 74 СК України дозволяє зробити висновок, що поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні як приватно-правова категорія, покликана забезпечити визначеність в приватних відносинах та захист прав та інтересів або ж їх відновлювати. Натомість ініціювання спору про поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні не для захисту прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.

Встановивши, що спірне майно знаходиться під обтяженням, арешт цього майна проводився для забезпечення конфіскації на користь держави, до участі у справі як співвідповідача не залучено особу, на чиї права та обов`язки впливає рішення у цій справі - Головне управління ДФС у Донецькій області (орган, який представляє інтереси держави у питаннях конфіскації майна), колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову через неналежний склад відповідачів. Крім того, колегія суддів враховує наявність обтяження, яке зареєстроване у відповідному порядку на майно, яке є предметом поділу між сторонами.

Також слід вказати, що ОСОБА_1 , не надала до суду належних, достовірних та достатніх доказів в розумінні ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України щодо того, що легковий автомобіль: марка Volkswagen, модель Touareg 2013рік випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 був особистою приватною власністю самої позивачки.

Сам факт реєстрації позивачки, як ФОП та здійснення нею підприємницької діяльності в установленому Законом порядку за своєю правовою суттю не може бути доказом того, що легковий автомобіль: марка Volkswagen, модель Touareg 201 3рік випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 булв дійсно особистою приватною власністю самої позивачки ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не з`ясував наявність перешкод для вирішення питання про поділ спільного майна, а відтак рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2020 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності слід відмовити.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Начальника шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури офісу Генерального прокурора Козачиної С.С. - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2020 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.06.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова