ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4803/23 Справа № 212/4656/21 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/4665/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2023 року, яка постановлена суддею Зіміним М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 квітня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в електронному вигляді, за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», за електронним цифровим підписом представника ОСОБА_2 , зі скаргою на незаконні дії та бездіяльність приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича під час виконання судового рішення у цивільній справі № 212/4656/21 за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року вказану скаргу залишено без руху для усунення недоліків шляхом подання суду: скарги із зазначенням виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Селезньов М.О. здійснює свою діяльність; відомостей про те, коли ОСОБА_1 дізналась про порушення її прав, як сторони виконавчого провадження; надання суду доказів надіслання (надання) скарги іншим учасникам справи (провадження).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2023 року вказану скаргу повторно залишено без руху та встановлено скаржниці строк у сім днів для усунення недоліків шляхом подання суду доказів надіслання (надання) скарги іншим учасникам справи (провадження). Роз`яснено скаржниці, що, у разі невиконання ухвали в зазначений строк, скарга буде вважатись неподаною та буде повернена йому зі всіма доданими до неї документами.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2023 року скаргу боржниці ОСОБА_1 на незаконні дії та бездіяльність приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича під час виконання судового рішення у цивільній справі № 212/4656/21 за позовом АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнано неподаною і повернуто скаржниці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі, посилаючись на те, що у суду першої інстанції не було підстав залишати скаргу без руху, що є проявом надмірного формалізму та суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на доступ до суду.

Наголошує на тому, що жодною нормою Розділу VII ЦПК України не передбачено підстав та порядку повернення без розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця. Частина четверта статті 183 ЦПК України не передбачає можливості повернення без розгляду скарги. Зазначена норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №569/13154/20.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник АТ «Банк Кредит Дніпро» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Повертаючи скаргу ОСОБА_1 на незаконні дії та бездіяльність приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича під час виконання судового рішення у цивільній справі № 212/4656/21 за позовом АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що, подавши до суду скаргу через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 , в порушення вимог частини першої статті 177 ЦПК України, не надала доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копії поданої до суду скарги разом із доданими до неї документами.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що у лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду в електронному вигляді через систему «Електронний суд» зі скаргою на незаконні дії та бездіяльність приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича під час виконання судового рішення у цивільній справі № 212/4656/21 за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

У своєму рішенні від 08 квітня 2015 року у справі № 3-рп/2015 Конституційний Суд України зробив наступний висновок: право на судовий захист включає в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань, в тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom № 8225/78), пункт 96 рішення у справі «Кромбах проти Франції» (Krombach v. France № 29731 /96).

Статтями 447-449 ЦПК України не врегульовані вимоги щодо форми та змісту скарги у виконавчому провадженні. Відтак, виходячи із приписів частини 9 статті 10 цього ж Кодексу щодо застосування судом закону за аналогією, вимоги до вказаної заяви визначаються загальними нормами, зокрема, статтями 175, 177 ЦПК України.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви.

Загальні вимоги до змісту позовної заяви викладені у ст. 175 ЦПК України:

У відповідності до вимог частини першої та другої статті 177 ЦПК України, у редакції чинній на час подання у цій справі позову до суду, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення чи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на незаконні дії та бездіяльність приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича під час виконання судового рішення у цивільній справі № 212/4656/21 за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку подала в електронному вигляді через систему «Електронний суд», у останньої виник обов`язок надати суду доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

За таких обставин, з огляду на те, що ОСОБА_1 не було додано до скарги доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, її скарга вважається такою, що подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 177 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, вимоги ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2023 року, якою скаргу ОСОБА_1 повторно залишено без руху та встановлено скаржниці строк у сім днів для усунення недоліків, шляхом подання суду доказів надіслання (надання) скарги іншим учасникам справи (провадження), відповідають вищевикладеним нормам процесуального права.

Частиною третьою статті 177 ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки, недоліки скарги ОСОБА_1 не були усунуті нею та вимоги ухвали суду не виконані, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення скарги ОСОБА_1 на незаконні дії та бездіяльність приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича під час виконання судового рішення у цивільній справі № 212/4656/21 за позовом АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що жодною нормою Розділу VII ЦПК України не передбачено підстав та порядку повернення без розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця, колегєю суддів не приймаються до уваги, оскільки, як зазначено у пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені в п.п.3-5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК (ст.185 ЦПК України в новій редакції цього Закону) - залишення позовної заяви без руху, повернення заяви.

Посилання ж в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №569/13154/20 є помилковим, оскільки фактичні обставини у справах не є тотожними, зокрема, у цій справі суд дійшов висновку щодо неможливості повернення заявнику скарги на дії державного виконавця на підставі статті 183 ЦПК України, яка не регулює спірні правовідносини, тоді як у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, судом вирішено питання про повернення скарги ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

У зв`язку з наведеним, повернення скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист, порушенням конституційних прав, які передбачені Конституцією України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, ОСОБА_1 має право повторного звернення до суду із аналогічною скаргою.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про повернення скарги у зв`язку із не направленням цієї скарги іншим учасникам справи є правильним та є самостійною підставою для її повернення.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: