ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4691/23 Справа № 201/7527/22 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 201/7527/22

Номер провадження 22-ц/803/4691/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2

відповідач - Дніпровська міська рада

третя особа - Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Скиба Віталій Володимирович, на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 02 березня 2023 року головуючого судді Батманової В.В. по цивільній справі про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради,мотивуючи вимоги тим, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 04 серії А виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 03 червня 1997 року, виданого ОСОБА_3 надано право на зайняття житлового приміщення житловою площею 38,6 м2, квартири АДРЕСА_1 сім`єю із 4-х чоловік: ОСОБА_3 - наймач ( батько позивача); ОСОБА_4 - дружина ( мати позивача); ОСОБА_1 - син ( брат позивача); ОСОБА_5 - син. Вказаний ордер виданий на підставі списку працівників ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2», затвердженого рішенням АНД РВК № 143 від 05 травня 1997 року. Відповідно до свідоцтва від 25 листопада 1998 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить Відкритому акціонерному товариству «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2» на праві колективної власності. Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2 , яка зареєстрована у вказаній квартирі з 15 липня 2008 року.

Батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до розпорядження Голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 31-р від 21 лютого 2022 року ОСОБА_2 надано статус дитини-сироти. Відповідно до розпорядження Голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 36-р від 15 березня 2022 року призначено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 опікуном дитини, позивача. Вважає, що позивач, як володілець майна, отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Оскільки позивач володіє майном з 15 липня 2008 року добросовісно, відкрито, безперервно та безтитульно вважає, що у неї виникло право власності за набувальною давністю.

Просив визнати за ОСОБА_2 право власності на квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 02 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 , до Дніпровської міської ради, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Скиба В.В., просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що судом першої інстанції не надано оцінку показам свідка ОСОБА_1 , який свідчив в судовому засіданні про те, що його сестра з моменту народження, більше 10 років, добросовісно безперервно та відкрито володіє квартирою, в іншому житлі з моменту народження та до цього часу ніколи не проживала. Судом не з`ясовано, яким чином позивач могла приватизувати квартиру, яка на момент її народження вже належала на праві власності ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2».Щодо можливості приватизації квартири позивачем, зазначено, що якщо особа не є наймачем квартири, для її участі у приватизації цієї квартири є необхідною наявність двох умов, а саме, статус члена сім ї наймача, постійне проживання у цій квартирі або збереження за цією особою права на житло та статус комунальна, однак такі умови відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу Дніпровської міської ради мотивований законністю та обґрунтованістю рішення. Просили залишити рішення суду без змін ,а апеляційну скаргу без задоволення .

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Скиба В.В. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник Дніпровської міської ради , третя особа орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.172,181). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає .

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 04 серії А виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 03 червня 1997 року, виданого ОСОБА_3 надано право на зайняття житлового приміщення житловою площею 38,6 м2, квартири АДРЕСА_1 сім`єю із 4-х чоловік: ОСОБА_3 - наймач ( батько позивача); ОСОБА_4 - дружина ( мати позивача); ОСОБА_1 - син ( брат позивача); ОСОБА_5 - син (а.с.7).

Вказаний ордер виданий на підставі списку працівників ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2», затвердженого рішенням АНД РВК №143 від 05 травня 1997 року.

Відповідно до свідоцтва від 25 листопада 1998 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить Відкритому акціонерному товариству «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2» на праві колективної власності (а.с.4,5).

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2 , яка зареєстрована у вказаній квартирі з 15 липня 2008 року (а.с.10,11).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 06 серпня 2012 року батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 02 лютого 2022 року мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Відповідно до розпорядження Голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 31-р від 21 лютого 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 надано статус дитини-сироти (а.с.12).

Відповідно до розпорядження Голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 36-р від 15 березня 2022 призначено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 опікуном дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Призначено місце проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,за місцем проживання опікуна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 АДРЕСА_2 (а.с.13).

Відповідно до довідки № 6168 про склад сім'ї або зареєстрованих осіб за адресою : АДРЕСА_2 зареєстровані : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,як син наймача , зареєстрований з 09 серпня 1984 року; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,як син наймача ,зареєстрований з 18 серпня 2008 року ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,як донька наймача,зареєстрована з 15 липня 2008 року (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ,суд першої інстанції виходив з того,що ОСОБА_2 з 2008 року користується квартирою ,як член сім`ї померлого наймача,і продовжує користування квартирою,яка належить ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2 « на праві колективної власності ,та дійшов висновку,що в даному випадку відсутні такі умови для набуття права власності за набувальною давністю,як добросовісність так і безтитульність володіння,тому законних підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю немає. Сам по собі факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,з моменту народження та реєстрації у вказаній квартирі,не може бути законною підставою для визнання за нею права власноті на це майно за набувальною давністю.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом цієї статті володіння визнається добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже, закон визначає такі ознаки володіння, необхідні для набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісність заволодіння чужим майном, відкритість і безперервність володіння протягом визначеного строку, а також безтитульність володіння.

Тож набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави.

Таким чином, підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.

Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відтак, наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності.

Враховуючи ,що ОСОБА_2 не набула права власності на спірне житлове приміщення, натомість набула право користування спірною квартирою і це право ніким не оспорюється, та приймаючи до уваги,що сам по собі факт користування позивачем даним майном не є підставою для виникнення у неї права власності на вказане майно з підстав ,передбачених ст.344 ЦК України,та відповідно ,суд першої інстанції правильно відмовив у позові .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, у тому контексті, який, на думку позивача свідчить про набуття права власності на квартиру за правилами ст. 344 ЦК України, проте, ці обставини були перевірені судом першої інстанції та апеляційним судом і наявність наведених у цій нормі підстав спростовано під час розгляду справи.

Крім того, аргументи апеляційної скарги повторюють доводи, зазначені в позовній заяві, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, що не спростовує правильного висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права. Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними .

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат,слід зазначити про наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Скиба Віталій Володимирович,- залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 02 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 23 червня 2023 року .

Судді: