Справа № 557/755/23
У х в а л А

про залишення заяви без руху

"16" травня 2023 р.

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Пацко Д.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Релігійної громади Української православної церкви в особі Свято-Михайлівської церкти УПЦ Гощанського району Рівненської області про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, скасування реєстрації, визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом.

ОСОБА_1 звертаючись з позовом ставить дві немайнові вимоги та одну вимогу майнового характеру, а саме:

-Визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 02.09.1999 року за №1169.

-Скасувати реєстрацію права власності Свято-Михайлівської церкви УПЦ с. Шкарів Рівненської області на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

-Визнати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевіривши вищезазначену позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя доходить висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог ст. 175 та ст. 177 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Так, позивач в позовній заяві ціну позову не зазначив, на підтвердження ціни позову не додано належних та допустимих доказів.

Виходячи з вищенаведеного, суд позбавлений можливості визначити точну суму судового збору.

Судовий збір має бути сплачений з дотриманням таких реквізитів: №UA0017507, отримувач коштів У ГУК у Рівн.обл/отг смт.Гоща/22030101, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), за кодом класифікації доходів бюджету 22030101.

Таким чином, позивачу необхідно, на підтвердження своїх позовних вимог зазначити точну ціну позову, підтверджену у встановленому ЦПК України порядку, сплатити судовий збір, виходячи із ціни позову, підтвердженої у передбаченому законом порядку.

Дотримання вимогст.175 ЦПК України при пред`явленні заяви в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (у справі «Kreuz v. Poland», №28249/95, п. 59, від 19 червня 2001 року). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (у справі Shishkov v. Russia», №26746/05, п. 111, від 20 лютого 2014 року).

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначеного недоліку, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

З огляду на зазначене вище, а також зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини, означені вище вимоги не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Релігійної громади Української православної церкви в особі Свято-Михайлівської церкти УПЦ Гощанського району Рівненської області про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, скасування реєстрації, визнання права власності на нерухоме майно - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У випадку не усунення недоліків у визначений судом термін, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.В. Пацко