Справа № 191/2607/23
Провадження № 2/191/647/23
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"13" червня 2023 р. м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Твердохліб А.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування арешту нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2023 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся із позовом ОСОБА_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування арешту нерухомого майна.

Як вбачається із змісту позовної заяви, у травні 2023 року позивач дізнався про наявність зареєстрованої 03.09.2010 року за №10208136 Дніпропетровською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України заборони на все нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , накладеної на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відділом Державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта.

Позивач ОСОБА_1 був визначений боржником у виконавчому провадженні, що підтверджено листом Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.05.2023 року.

Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підстави зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

За приписами ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження", в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

У цій справі арешт на нерухоме майно було накладено державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження, у якому позивач ОСОБА_1 визначений боржником, тобто стороною виконавчого провадження. Позивачу лише обмежено його право розпорядження нерухомим майном на стадії виконавчого провадження, а тому належним способом захисту даного права є саме звернення до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не з позовною заявою.

Заява про зняття арешту подається стороною справи, якщо арешт накладений судом відповідно до глави 10 ЦПК України.

Позивач не позбавлений права звернутися до державного виконавця з відповідною заявою про скасування арешту на майно чи до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України з вимогою скасувати арешт, оскільки правомірність дій державного виконавця при накладення арешту на майно не виключає можливості скасування даного арешту самим державним виконавцем чи на підставі судового рішення за відповідною скаргою сторони виконавчого провадження в разі коли відпала необхідність в такому забезпеченні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з майна підлягають розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, тому у відкритті позовного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст.186,448 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування арешту нерухомого майна, відмовити.

Роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, визначеному Розділом VII ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя: А. В. Твердохліб