ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1317/22
Провадження № 2/362/439/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретарів Берковської Д.С., Харченко А.В., Жеребко Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Тищенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно їхнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати їх від дня подання заяви до суду і до досягнення ним повноліття. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати їх від дня подання заяви до суду і до досягнення ним повноліття.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Українка Обухівського району Київської області народився ОСОБА_5 , батьками його зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Ще в пологовому будинку, відповідачка ОСОБА_3 відмовилась від дитини, у зв`язку з чим немовля по соціальним показникам перебувало в лікарні м. Українка до 16.05.2007 року зазначені обставини стверджуються записами в медичній картці ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 перебувала у близьких стосунках з сином позивача ОСОБА_6 і після народження хлопчика, повідомила, що це дитина її сина, тобто її онук.

При цьому, офіційний батько дитини, ОСОБА_4 відмовився від дитини, надавши нотаріально завірену заяву від 21.05.2007 року, якою відмовився від батьківських прав на свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дізнавшись про народження дитини, позивач почала опікуватись хлопчиком, який майже 7 місяців перебував у лікарні без медичних показників і міг бути направленим в сиротинець.

Вважаючи дитину своїм онуком, позивач умовила відповідачку ОСОБА_3 забрати дитини з лікарні, щоб його не відправили у дитячий будинок.

Мати - ОСОБА_3 забрала дитину і передала її позивачу на виховання. Більше в житті дитини мати не з`являлась, жодним чином не приймала участі ні у вихованні ні в утриманні дитини.

За таких обставин дитина - хлопчик ОСОБА_5 почав проживати в сім`ї позивача, де зростав в комфорті та любові.

Коли дитині виповнилось майже 6 років, позивач та її син ОСОБА_6 з метою порушення питання визнання його батьківства щодо дитини, провели експертизу ДНК, за результатами якої було встановлено, що ймовірність батьківства ОСОБА_6 щодо дитини дорівнює 0%.

Незважаючи на це, достовірно знаючи про відсутність кровного споріднення малолітнього ОСОБА_5 з позивачем, вона залишила його проживати у своїй сім`ї, виховувала та любила його як рідного онука.

Спочатку сім`я позивача разом з дитиною проживали в місті Києві, з 2010 року переїхали проживати в с. Гвоздів Васильківського району Київської області. Хлопчик навчався в Ходосівській ЗОШ, згодом був переведеним до Гвоздівської НВК.

На даний час хлопчик влаштований позивачем на навчання в ТОВ «Заклад освіти «Київ ГлобалСкул».

Як вбачається з характеристики учня Гвоздівського НВК ОСОБА_5 (на той час учня 2 класу), дитина позитивно характеризується як щодо рис характеру, та і щодо успішності. Зазначено, що бабуся ОСОБА_2 цікавиться успішністю дитини, відвідує батьківські збори, святкові заходи, бере активну участь у житті закладу. Батьки під час 2017-2018 р.р. у закладі не з`являлись та інтересу до навчання дитини не проявляли. За весь термін навчання з 2014-2018 р.р. мама в закладі не з`являлась і життям дитини не цікавилась.

Виключно позивач займалась вихованням та утримання дитини.

Так і у випадку з ОСОБА_5 , який залишився без батьківського піклування, позивач, будучи названою бабусею, в повній мірі виконувала батьківські обов`язки по відношенню до нього, опікаючи його, виховуючи його в любові та забезпечуючи йому гідний рівень життя.

ОСОБА_7 також прив`язався до позивача, називає її бабусею, вважає рідною людиною.

Протягом всього життя ОСОБА_8 , позивач самотужки виховує та утримує його. Будь-якої фінансової допомогти на утримання сина відповідачі не надають. Державну допомогу позивач також не отримує, оскільки не має офіційного статусу опікуна.

За весь час проживання ОСОБА_9 у позивача, відповідачі не вживали будь-яких дій на повернення їм сина та взагалі не цікавились його життям в будь-який із способів.

Через тривалий час невизначеної ситуації, позивач була змушена звернутись до Служби у справах дітей та сім`ї Феодосіївської селищної ради Обухівського району, Київської області із заявою про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина.

Відповідно до висновку Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 21.12.2021 р. служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо ОСОБА_4 службою у справах дітей до даного часу рішень не приймалось, у зв`язку з чи на відповідній стадії судового процесу буле подано клопотання про витребування у служби у справах дітей Феодосіївської селищної ради відповідного висновку щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо ОСОБА_5 .

Виходячи з вищенаведеного, з метою захисту інтересів неповнолітнього ОСОБА_5 , позивач, як особа, в сім`ї якої він виховується, відповідно до вимог ст. 165 СК України вимушена звертатись до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2022 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання (а.с.45).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2022 року витребувано у органу опіки та піклування Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області відповідний висновок про доцільність чи відсутність підстав позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.63-65).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі (а.с. 104-105).

Представник позивача адвокат Стукалова І.В. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, оскільки батьки самоусунулись від виховання дитини, життям дитини не цікавились взагалі, батько надав нотаріальну заяву про відмову від дитини. Дитину постійно виховувала та утримує позивач. На даний час у зв`язку із російською агресією проти України позивачка була вимушена вивезти дитину для її безпеки за кордон де вони і перебувають на даний час.

Відповідачі, в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися судом не одноразовоналежним чином, але повертаються конверти з відміткою «адресат відсутній», а також у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, як і не направили відзив на позовну заяву (а.с.114).

Представник Служба у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області в судовому засіданні просила позов задовольнити.

Неповнолітній ОСОБА_5 надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що самого народження проживає в сім`ї ОСОБА_2 , яку вважає бабусею. Саме вона утримувала його, займається його вихованням, навчанням. Його біологічні батьки жодним чином не приймали участі у його вихованні та утриманні він взагалі жодного разу не бачив батька. Тому він вважає за необхідне позбавити батьківських прав його батьків (а.с. 93).

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи думку неповнолітньої дитини, за відсутності відзиву відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого записані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Відповідно до Заяви посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г. від 21.05.2007 року, ОСОБА_4 відмовився від батьківських прав на свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Згідно з характеристики учня Гвоздівського НВК ОСОБА_5 , дитина позитивно характеризується як щодо рис характеру, та і щодо успішності. Зазначено, що бабуся ОСОБА_2 цікавиться успішністю дитини, відвідує батьківські збори, святкові заходи, бере активну участь у житті закладу. Батьки під час 2017-2018 р.р. у закладі не з`являлись та інтересу до навчання дитини не проявляли. За весь термін навчання з 2014-2018 р.р. мама в закладі не з`являлась і життям дитини не цікавилась (а.с. 17).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.11.2021 року, складеного начальником служби у справах дітей та сім`ї ОСОБА_10 , було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_2 , її сина ОСОБА_11 , невістка ОСОБА_12 та проживає ОСОБА_5 . Для виховання та розвитку дитини створено умови, він має дві кімнати, комп`ютер, меблі, є все необхідне для розвитку. Стосунки ОСОБА_9 з ОСОБА_13 хороші, дружні, люблячі, пов`язані на повазі (а.с. 21).

Згідно до акту про фактичне проживання дитини від 17.06.2021 року встановлено фактичне місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 з позивачем ОСОБА_2 (а.с. 22).

Відповідно до висновку Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 21.12.2021 р. служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області №4 від 27.01.2022 року (а.с. 32-33).

Згідно до висновку Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 01.11.2022 р. служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_14 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області №6 від 10.11.2022 року (а.с.85-87).

Як вбачається із наказу служби у справах дітей Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області тимчасово влаштовано неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що залишився без батьківського піклування в смі`ю громадянки ОСОБА_2 (а.с.118).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України.

Так, згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

З огляду на зазначене, та встановлено в ході розгляду справи, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини; не створюють умов для отримання дитини освіти, а також враховуючи думку неповнолітньої дитини, який просить позбавити батьківських прав його батьків, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення.

Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України).

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів, згідно ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, суд вважає, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повинні сплачувати на користь позивачки на вихованні, якої перебуває дитина на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.05.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що таке рішення в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є «законним», оскільки ґрунтується на нормах статей 164-166 СК України, відповідає «законній меті», оскільки спрямовано на захист прав і інтересів дітей, та є «необхідним у демократичному суспільстві», оскільки застосоване втручання з боку держави відповідає нагальній соціальній потребі та є пропорційним поставленій легітимній меті беручи до уваги, що врахування основних інтересів дітей є вирішальним чинником у кожній справі такого типу.

Згідно ст. 169 СК України суд роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідачів.

Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», статтями 150, 152, 155, 164, 166, 167, 171, 180, 182, 183 СК України, статтями 4, 12, 13, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1984 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26.06.2023 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко