ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року м. Чернівці

Справа № 725/7357/21

Провадження № 22-ц/822/461/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державне підприємство «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «Ндіпроектреконструкція» (Інститут «Ндіпроектреконструкція»), Фонд державного майна України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврокомунбуд», Приватне підприємство «Укрекопроект»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства «Укрекопроект», в інтересах якого діє Якименко Панас Степанович, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2022 року, головуючий у І-й інстанції - Піхало Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція», Фонд державного майна України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокомунбуд», Приватного підприємства «Укрекопроект» про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Посилалася на те, що над квартирою АДРЕСА_1 , яка розташована на 2-му поверсі, на 3-му поверсі та на мансардному приміщеннях житлового будинку розташовані нежитлові приміщення загальною площею 341,5 кв.м, а саме, приміщення ІІІ поверху (14-1) - (14-10) площею 166,2 кв.м, приміщення мансарди (18-1) - (18-12) площею 175,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , які належать до державної власності та перебувають на балансі Чернівецької філії Державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція". Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 жовтня 2010 року власником нежитлових приміщень є Держава, в господарському віданні Державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція".

Утримання житлового будинку АДРЕСА_2 з вересня 2018 року здійснювало Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврокомунбуд".

Зазначала, що у грудні 2018 року та у лютому 2019 року трапився залив квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується актами посадових осіб Чернівецької міської ради, ТОВ "Єврокомунбуд" від 21 грудня 2018 року та 14 лютого 2019 року, а також висновком судової будівельно-технічної експертизи № 518 від 22 травня 2020 року, якими встановлено факт залиття вищевказаної квартири з приміщень, що знаходяться поверхом вище, які знаходяться у користуванні "НДІпроектреконструкція".

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №518 від 22 травня 2020 року встановлено пошкодження у квартирі приміщення 15-3 площею 31,5 кв.м у вигляді руйнування частини підвісної стелі з гіпсокартону, зволоження накату з комишиту у міжповерхому перекритті, наявність плям водяного походження на стінах, вздуття та короблення клепок паркету внаслідок зволоження, просідання і пошкодження основи, а також зафіксовано наявність плям водяного походження у приміщенні вбиральні поєднаної 15-5 і 15-6 площею 4,7 кв.м. Вартість відновлюваних робіт для усунення наслідків залиття житлової квартири АДРЕСА_1 становить 106 667 грн.

Просила стягнути з відповідачів завдану залиттям квартири майнову шкоду у розмірі у розмірі 106 667 грн, а також судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «Ндіпроектреконструкція», ТОВ «Єврокомунбуд», Приватного підприємства «Укрекопроект» на користь ОСОБА_1 106 667 гривень завданої майнової шкоди, у рівних частках з кожного.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їхнім процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Причиною неодноразового залиття приміщень житлової квартири АДРЕСА_1 стало протікання покрівлі будинку та залиття приміщень мансарди та приміщень ІІІ поверху, яке станом на 21 грудня 2018 року перебувало у користуванні «НДІПроектреконструкція», а станом на 14 лютого 2019 року - у користуванні ПП «Укрекопроект», що в свою чергу свідчить про неналежне утримання і використання державного майна, яке перебуває у господарському віддані Інститут «НДІПроектреконструкція» й відповідно відсутність з їхнього боку належного контролю за технічним станом і збереженням майна, саме дані особи відповідальні за завдану залиттям квартири позивача шкоду.

У спірний період на підставі відповідних договорів ТОВ «Єврокомунбуд» є виконавцем послуг з утримання житлового будинку та даному товариству було відомо про стан покрівлі та аварійність приміщень будинку в цілому, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, однак свої послуги обслуговування та утримання будинку надавало неякісно.

Факт залиття квартири АДРЕСА_1 , власником якої є позивачка, доведений, а вина відповідачів у залитті ними квартири не спростована та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами й відповідно розмір завданої шкоди майну позивача також підтверджений відповідним висновком.

На зазначене рішення суду відповідач Приватне підприємство «Укрекопроект» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частково рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення з Приватного підприємства «Укрекопроект» на користь позивача майнової шкоди та судових витрат.

Посилається не те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що позивач не зазначала ПП «Укрекопроект» як винну особу в залитті квартири. Ніяких позовних вимог до ПП «Укрекопроект» позовна заява не містить і в подальшому доповнень, змін уточнення підстав позову та обґрунтування позовних вимог не заявлялось.

Доказів наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням шкоди і неправомірною поведінкою чи невиконання обов`язків співвідповідача ПП «Укрекопроект» позивач не надала.

Договір оренди укладено 25 січня 2019 року, а залиття у першому випадку мало місце 21 грудня 2018 року, а повторно 14 лютого 2019 року.

Суд при розгляді справи не розмежував розмір збитків, які були заподіяні у першому і другому випадку (21 грудня 2018 року та 14 лютого 2019 року відповідно), що свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають юридичне значення для правильного вирішення спору.

На апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також витлумачив ці норми.

Суд правильно застосував щодо відповідачів матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду у рівних частинах.

Відповідач ПП «Укрекопроект», утримуючи приміщення 4-го (мансардного) поверху будівлі у своєму володінні як орендар, не вживав відповідних заходів щодо інформування інших відповідачів щодо аварійної ситуації з дахом у будинку, не забезпечив їм доступ до приміщень для усунення несправностей, не вживав заходів для попередження настання майнової шкоди користувачів приміщень поверхом нижче.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог до відповідача ПП «Укрекопроект», в іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 9-10 ).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 дана квартира розташована на 2-му поверсі трьохповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 60,20 кв.м, загальна площа квартири - 75,20 кв.м, квартира має всі комунальні зручності (а.с.21).

На третьому поверсі будинку АДРЕСА_2 розташовані нежитлові приміщення загальною площею 341,5 кв.м, а саме: приміщення ІІІ поверху (14-1) - (14-10) площею 166,2 кв.м, приміщення мансарди (18-1) - (18-12) площею 175,3 кв.м, які є державною власністю та перебувають на балансі ДП "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція" (а.с.36-37).

У грудні 2018 року та лютому 2019 року квартира позивачки була затоплена з приміщень, які розташовані поверхом вище та перебувають на балансі ДП "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція».

Факт затоплення квартири позивачки 21 грудня 2018 року та 14 лютого 2019 року підтверджено актами посадових осіб Чернівецької міської ради, ТОВ "Єврокомунбуд" від 21 грудня 2018 року та 14 лютого 2019 року, а також висновком судової будівельно-технічної експертизи № 518 від 22 травня 2020 року, якими встановлено факт залиття квартири АДРЕСА_3 із приміщень, що знаходяться поверхом вище, які знаходяться у користуванні "НДІпроектреконструкція".

Відповідно до акту від 21 грудня 2018 року, затвердженого директором ТОВ «Єврокомунбуд», при обстеженні приміщень квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , приміщень ІІІ поверху та мансардного поверху, які належать НДІ «Проектреконструкція», встановлено, що у приміщеннях квартир виявлені заливи стелі та стін в результаті протікання покриття покрівлі. У приміщеннях ІІІ поверху та мансардного приміщення, які не використовувалися за призначенням більше 5 років, виявлено заливи стелі та стін, а також тріщини на стінах та несучих конструкціях (а.с. 22).

Відповідно до акту від 14 лютого 2019 року встановлено, що при обстеженні у приміщеннях квартири АДРЕСА_4 виявлено залив стелі, відшарування підвісної стелі (гіпсокартону) та стін в результаті протікання покриття покрівлі; вищевказаний акт підписано членами комісії, а також позивачкою ОСОБА_1 , будь-яких заперечень при складанні акту не надходило й відповідно будь-яких застережень до акту не внесено, у тому числі й щодо причини затоплення (а.с.23).

Згідно з комісійним актом від 21 грудня 2018 року обстеження приміщень ІІ та ІІІ поверхів будинку №4, площа Центральна, який складений працівниками відділу охорони культурної спадщини міської ради, причиною залиття приміщень житлової квартири АДРЕСА_1 стало протікання покрівлі будинку та залиття приміщень мансарди та приміщень ІІІ поверху. У приміщеннях ІІІ поверху та мансардного приміщення, які не використовувались більше п`яти років, виявлено заливи стелі та стін, а також тріщини на стінах та несучих конструкціях.

Згідно з комісійним актом від 14 лютого 2019 року обстеження приміщень квартири АДРЕСА_1 , який складений працівниками відділу охорони культурної спадщини міської ради та працівниками ТОВ «Єврокомунбуд», залиття стелі та стін, руйнування підвісної стелі з гіпсокартону сталося внаслідок протікання будинку. Тобто, причиною неодноразового залиття приміщень житлової квартири АДРЕСА_1 стало протікання покрівлі будинку та залиття приміщень мансарди та приміщень ІІІ поверху. Згідно з ознаками зносу, що були виявлені в процесі дослідження, фізичний знос дерев`яного перекриття становить приблизно 60% та відповідає дефініції «незадовільний» - експлуатація елементів будинку можливе лише при умові проведення їх ремонту, стан конструкції перекриття наближається до аварійного. Крім того, заміна перекриття за весь час експлуатації не проводилась. Заходи, які були рекомендовані експертом на початку 2013 року, а саме: підсилення, або заміна балок перекриття над ІІІ поверхом по розрахунку з врахуванням зміни функціонального призначення приміщень з горища на мансарду, зміцнення кінців і часткова заміна балок в місцях спряження з несучими стінами, де наявні діагональні повздовжні та поперечні тріщини та помітний прогін стелі, а також виконання капітального ремонту даху з повною заміною покрівлі не виконувалися, та на протязі 6 років продовжувався негативний вплив постійного зволоження на стан міжповерхових перекриттів будинку.

З висновку №518 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 26 травня 2020 року судовим експертом Созонтовою К.С., встановлено, що стан приміщення кімнати 15-3 площею 31,5 кв.м наступний: зі стелі капає вода, зруйнована частина підвісної стелі з гіпсокартону, накат з комишиту зволожений, плями водяного походження на стінах, здуття та короблення клепок паркету внаслідок зволоження, просідання і пошкодження основи. Щодо стану приміщення вбиральні, поєднаної 15-5, 15-6 площею 4,7 кв.м: плями водяного походження на стелі.

Вартість ремонтно-відновлювальних робіт, що необхідно виконати в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 для усунення наслідків її залиття, визначена станом на час проведення дослідження з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали та становить 106667 ( сто шість тисяч шістсот шістдесят сім) гривень (а.с.11-21).

Частиною 1 та 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксуються актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи,

Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником.

Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 201/658/16-ц.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача, що підтверджується наявними у справі доказами, зокрема висновком №518 судової будівельно-технічної експертизи від 26 травня 2020 року, зробив обґрунтований висновок про стягнення майнової шкоди в розмірі 106 667 грн, у рівних частках з кожного.

Відповідач ПП «Укрекопроект» не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок протікання покрівлі будинку та залиття приміщень мансарди з приміщень ІІІ поверху, які перебували у користуванні та на балансі ДП "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція" до 25 січня 2019 року та на підставі договору оренди від 25 січня 2019 року у користуванні ПП «Укрекопроект». Причиною неодноразового залиття приміщень житлової квартири АДРЕСА_1 стало протікання покрівлі будинку та залиття приміщень мансарди та приміщень ІІІ поверху, яке станом на 21 грудня 2018 року перебувало у користуванні «НДІПроектреконструкція», а станом на 14 лютого 2019 року - у користуванні ПП «Укрекопроект», що в свою чергу свідчить про неналежне утримання і використання державного майна, яке перебуває у господарському віддані Інститут «НДІПроектреконструкція» й, відповідно, відсутність з їхнього боку належного контролю за технічним станом і збереженням майна, саме дані особи відповідальні за завдану залиттям квартири позивача шкоду

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).

З огляду на викладене, належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

На підставі наведеного, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Укрекопроект», в інтересах якого діє Якименко Панас Степанович, залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак