РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів),

про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини,

В засіданні приймали участь:

позивачка: ОСОБА_1 ;

представник позивачки: ОСОБА_3 ;

представник відповідача: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з жовтня по грудень 2015 року позивачка знаходилася на території Російської Федерації, куди поїхала на заробітки разом з ОСОБА_2 , відповідачем у справі. Під час спільного перебування в Москві сторони проживали у цивільному шлюбі та мали близькі стосунки, внаслідок чого позивачка завагітніла. ІНФОРМАЦІЯ_1 після повернення в Україну в позивачки народився син ОСОБА_5 , біологічним батьком якого є відповідач. Будучи обізнаним про факт народження дитини відповідач не виявив бажання з`явитись до органів РАЦС для реєстрації свого батьківства та здійснення запису про нього, як батька дитини, у свідоцтві про її народження. З огляду на відсутність домовленості сторін щодо подальшого виховання дитини, фактичні шлюбні стосунки між ними припинилися, наразі вони повністю перестали спілкуватися між собою. Таким чином, оскільки шлюб між сторонами офіційно не був зареєстрованим і від відповідача не надійшло заяви про його реєстрацію батьком дитини, на виконання вимог ст. 135 Сімейного кодексу України запис про батька дитини у свідоцтві про народження ОСОБА_5 було здійснено зі слів його матері. Водночас відповідач, будучи біологічним батьком дитини не проявляв жодного інтересу до її розвитку та виховання, як і не надавав матеріальної допомоги на утримання сина. Позивачка весь цей час була вимушена самостійно утримувати та виховувати спільну з відповідачем дитину, забезпечувати її усім необхідним, дбати про її розвиток. В 2020 році в малолітнього ОСОБА_5 діагностовано важкий ступінь аутизму, надано інвалідність. Утримання та виховання сина вимагає від позивачки значних матеріальних витрат. При цьому, з огляду на захворюванням сина позивачка позбавлена можливості працевлаштуватися, оскільки змушена фактично постійно доглядати за ним. Єдиним джерелом доходів позивачки є державна допомога одинокій матері, а також виплати пов`язані з інвалідністю дитини. За цих обставин, позивачка не здатна самостійно забезпечити утримання сина на рівні, який дійсно відповідав би його інтересам. Водночас, відповідач, хоч і є біологічним батьком, однак повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не надає жодної матеріальної допомоги на утримання рідного сина. Враховуючи вказане, позивачка вирішила звернутися до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства та стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Переконана, що незалежно від відносин сторін між собою, дитина має право на належне матеріальне забезпечення, здорове харчування, якісний одяг та можливість розвитку. Крім того, дитина має право знати свого батька, перебувати з ним у правовому зв`язку, підтримувати стосунки з ним та його родиною.

Ухвалою суду від 12.11.2021 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

08 грудня 2021 року від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якій він заперечує те, що він є батьком дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і позивачка не надала ніяких доказів батьківства відповідача. Просив відмовити у позовній заяві через її безпідставність.

15 грудня 2021 року від представника позивачки - адвоката Ляшка Д.В. надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що докази батьківства відповідача будуть після проведення молекулярно-генетичної експертизи, про яку клопоче позивачка. Просить позовну заяву задовільнити повністю.

23 грудня 2021 року від представника відповідача - адвоката Панчелюги К.М. надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона вказала, що доказів батьківства відповідача не було при поданні позовної заяви до суду і лиш після подання відзиву на позовну заяву позивачка подала клопотання про проведення молекулярно-генетичної експертизи. Просить відмовити у позовній заяві через її безпідставність.

Ухвалою суду від 01.06.2022 клопотання представника позивачки про призначення експертизи задоволено, призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (79040, м.Львів, вул.Конюшинна, 24, ), зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 забезпечити явку малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і з`явитися у визначений експертами час для відбору біологічних зразків. Провадження у даній справі зупинено на час проведення експертизи.

На адресу суду надійшов лист з Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/114/14/1-16175 від 22.08.2022 про неможливість надання висновку судової молекулярно-генетичної експертизи, у зв`язку з неявкою до експерта відповідача для відібрання зразків.

За наведених обставин, ухвалою суду від 22.09.2022 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 21.12.2022 повторно надіслано експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (79040, м.Львів, вул.Конюшинна, 24, ) на виконання ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01.06.2022 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи у справі. Встановлено двохмісячний строк проведення судово-медичної генетичної експертизи з моменту отримання експертною установою цієї ухвали. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

12 квітня 2023 року на адресу суду надійшло повідомлення з Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/114-23/2613-БД від 31.03.2023 про неможливість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, у зв`язку з неявкою до експерта відповідача для відібрання зразків.

Ухвалою суду від 17.04.2023 провадження у справі поновлено, призначено судове засідання.

10 травня 2023 року відповідачем подано заяву, згідно якої останній повідомляє, що на відібрання зразків до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не поїде.

15 травня 2023 року від позивачки надійшла заява про зміну предмета позову, в якій вона просить змінити позовну вимогу про стягнення аліментів з розміру 1/3 на 1/6 частки доходу відповідача.

Ухвалою суду від 15.05.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав у ньому вказаних. Не заперечували проти стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/7 частки його доходу.

Представник відповідача у судовому засіданні вказала, що позовні вимоги щодо визнання батьківства і внесення змін в актовий запис вона залишає на розсуд суду, а позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнаються відповідачем частково, у розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу).

Предстаником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору подано клопотання від 06.06.2023, в якому просили розгляд справи проводити без їхньої участі, заперечень проти задоволення позовної заяви не мають.

Суд, заслухавши думку учасиків процесу, дослідивши наявні в матеріалах докази та врахуваши обставини у справі, встановив таке.

Згідно свідоцтва про народження, виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 26 липня 2016 року, серії НОМЕР_1 , актовий запис №1981, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі слів матері записано - " ОСОБА_6 ".

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 25.10.2016 № 22140, виданої УЗНАП Рівненської міської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як стверджуєтьсяю індивідуальною програмою реабілітації дитини з інвалідністю від 08.07.2020, заповненої ЛКК КП "РОЦПЗН", дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має інвалідність, діагноз - розлад аутистичного спектру.

Відповідно до довідок № 291 від 29.07.2021 та № 292 від 29.07.2021, виданих Управлінням праці та соціального захисту населення, позивачка знаходилась на обліку в міськсоцзахисті та отримувала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю з січня 2020 року по червень 2021 року, з січня 2020 року по червень 2021 року також отримувала допомогу на одну дитину одиноким матерям (з урахуванням доходу).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, актовий запис № 975, ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 , виданих Відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції 26.04.2011, актові записи № 1058 та № 1057, у відповідача у справі є двоє дітей від шлюбу з ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4644, виданої КНП "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради, 20.03.2023 відповідача направлено у стаціонар у зв`язку з діагнозом - посттравматичний деформуючий ДОА правого ліктевого суглобу, як наслідок консолідованого перелому зовнішнього виростка правої плечової кістки, виражений больовий синдром. Стійка комбінована згинально-розгинальна контрактура правого ліктевого суглобу.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступних положень закону та відповідних їм правовідносин.

Так, спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідач два рази поспіль не з`являвся до експертної установи для відібрання зразків при проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи та в подальшому згідно його заяви від 10.05.2023 повідомив суду, що їхати до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не буде.

Суд зазначає, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства є ДНК-тест, оскільки він є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства є висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Разом з тим, згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судово медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК), відмовився їхати для відібрання зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання зразків букального епітелію для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство щодо дитини. Судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідача у її проведенні.

Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт, який відповідачем заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження від нього дитини.

За викладених обставин, враховуючи те, що відповідач ухилився від явки до експертної установи, при цьому будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення відбору необхідних зразків, зважаючи на те, яке доказове значення має проведення судової молекулярно - генетичної експертизи у цій справі, приймаючи до уваги, що іншим способом неможливо встановити біологічне походження дитини від батька, суд вважає за можливе з урахуванням вимог статті 109 ЦПК України, наданих пояснень позивачки, письмових доказів, які містяться у справі, визнати, що ОСОБА_2 є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

В ст. 134 СК України законодавець закріпив порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Аналогічні положення містять і Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5.

Згідно з п. 2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

З урахуванням того, що факт батьківства відповідача відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, суд вважає задоволення позову в частині визнання батьківства доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає таке.

З урахуванням заяви про зміну предмету позову від 15.05.2023 позивачка заявила вимогу щодо стягнення аліментів на сина у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

За приписами ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 СК України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд наголошує, що батьки не мають права збільшувати матеріальне забезпечення однієї дитини за рахунок зменшення такого утримання іншої.

Батьки повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для належного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати умови життя, необхідні для належного її розвитку, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

При визначені розміру аліментів судом враховується, що відповідач має ушкодження здоров`я і до теперішнього часу триває його реабілітація, він має двох неповнолітніх дітей від зареєстрованого шлюбу на своєму утриманні та є безробітнім.

З урахуванням наданих суду документів, суд дійшов висновку, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спроможності відповідача сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), а тому підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі, зазначеному позивачкою, суд не вбачає.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/7 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 19.10.2021 року.

Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 908, 00 грн.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів позивачка судового збору не сплачувала, оскільки за правилами, визначеними статтею 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від його сплати.

Отже, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 908, 00 грн.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Визнати громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рівне, Рівненської області та внести зміни до вчиненого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області актового запису про народження ОСОБА_5 від 26.06.2016 року № 1981, змінивши запис про батька дитини на " ОСОБА_2 , громадянин України".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/7 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2021 та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивачка - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 );

третя особа: Рівненський відділ ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) м. Рівне, проспект Миру, 14, .

Повне судове рішення складене та підписане 15.06.2023.

Суддя Левчук О. В.