Справа №173/220/23
Провадження №2/173/270/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області , про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2023 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності до відповідача, Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікова Л.В.

31.01.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 20.03.2023 року.

20.03.2023 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 15.05.2023 року.

15.05.2023 року в судовому засіданні оголошена перерва до 30.05.2023 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

Згідно позовних вимог позивач просить:

Встановити факт постійного проживання його батька ОСОБА_2 з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після її смерті, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельну ділянку (пай), площею 3.510 га. на території Верхньодніпровської міської ради Кам`янскього району Дніпропетровської області (раніше на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області), що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія ІV-ДП № 030995, про що в книзі реєстрації Державних актів про право власності на земельну частку (пай) Верхньодніпровської районної державної адміністрації зроблений запис за № 601 від 24 грудня 2002 року, що залишилася після смерті батька, ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 93 роки померла його бабуся, ОСОБА_4 , яка постійно проживала в АДРЕСА_1 ..

Після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки (пай 405) площею 3.510 га, що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, про свідчить Державний акт про право приватної власності на землю від 24.12.2002 року серія ІV-ДП № 030995.

Бабуся залишила заповіт на все своє майно на ім`я його матері ОСОБА_3 .

На день смерті ОСОБА_4 , залишилась земельна ділянка (пай 405) площею 3.510 га., що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Його мати, ОСОБА_3 , звернулась вчасно до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом.22.12.2004 року в нотаріальній конторі була заведене спадкова справа № 769/2004, нотаріус направила ОСОБА_3 ,, до Бородаївської сільської ради, щоб перевірити чи не скасований заповіт. Головою Бородаївської сільської ради Алдошиною О.В зроблений припис на зворотній стороні заповіту:»10 лютого 2005 року цей заповіт не змінено і не відмінено. Перший екземпляр заповіту зберігається у справах виконкому Бородаївської сільської ради».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , померла, не отримавши свідоцтва про право на спадщину. На день своєї смерті його мати, ОСОБА_3 , постійно проживала у АДРЕСА_2 , разом з батьком ОСОБА_2 .

Після смерті матері залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки (пай 405) площею 3.510 га, що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, про що свідчить Державний акт про право приватної власності на землю від 24.12.2002 року серія ІV-ДП № 030995 на ім`я його бабусі ОСОБА_5 , яку прийняв його батько шляхом проживання з його матір`ю, ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_2 , який постійно проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді належної особисто йому на підставі Державного акту про право приватної власності від 24.12.2002 року ІV-ДП № 030994 земельної ділянки (пай 404) площею 3.520 г. , що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на ім`я ОСОБА_6 .

Крім того батько прийняв спадщину у вигляді земельної ділянки (пай 405) площею 3.510 га, що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що залишилась після смерті його дружини (його матері) ОСОБА_3 , оскільки на момент її смерті у 2013 році він проживав разом з нею за однією адресою у АДРЕСА_2 та був зареєстрований за вказаною адресою.

Таким чином після смерті його батька залишились дві земельні ділянки (два паї - 404 і 405), що розташовані на території Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області (раніше Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області).

На даний час нотаріусом видане йому свідоцтво про право на спадщину після смерті батька на земельну ділянку, що належала особисто батькові. А свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що залишилась після смерті бабусі та після смерті матері не видала, виходячи з того, що заповіт, посвідчений 10 грудня 2003 року ОСОБА_7 , секретарем Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, за реєстром № 89 не був зареєстрований у Спадковому реєстрі, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 , допитаний в якості свідка, позовні вимоги підтримав. При цьому пояснив, що його бабуся ОСОБА_4 , проживала з його батьками та склала заповіт на ім`я його матері. Його мати, ОСОБА_3 , звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Але свідоцтво про право на спадщину не отримала. Потім мати померла. На момент смерті його мати проживала разом з батьком , ОСОБА_2 , в АДРЕСА_2 . Коли батько помер він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але йому не видане свідоцтво про право на спадщину після смерті бабусі, оскільки було встановлено, що складений нею заповіт не зареєстрований в Державному реєстрі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Пояснивши, що її довірителю було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із за того, що складений його бабусею заповіт не зареєстрований в Державному реєстрі.

Відповідачі, представник Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності , згідно якої проти задоволення позовних вимог заперечень не має..

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши пояснення учасників розгляду справи, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 93 роки померла бабуся позивача , ОСОБА_4 , яка постійно проживала в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копіями свідоцтв про народження.

Після смерті ОСОБА_4 , залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки (пай 405) площею 3.510 га, що розташована на території Бородаївської сіслької ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю від 24.12.2002 року серія ІV-ДП № 030995, виданого на ім`я ОСОБА_5 . Відповідно до наданого висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1936-m-2 від 06.11.2019 року згідно я кого встановлено, що особові імена ОСОБА_8 (державний акт на право приватної власності на землю, записи ОСОБА_5 ) та АКИЛИНА (свідоцтво про смерть, запис ОСОБА_4 ) попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також інших документах зазначеної особи є ідентичними. Таким чином факт належності ОСОБА_4 Державного акту про право приватної власності на землю від 24.12.2002 року серія ІV-ДП № 030995, виданого на ім`я ОСОБА_5 є встановленим.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 , за життя склала заповіт на все своє майно на ім`я матері позивача, ОСОБА_3 .

На день смерті ОСОБА_4 , залишилась земельна ділянка (пай 405) площею 3.510 га., що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Мати позивача, ОСОБА_3 , своєчасно звернулась вчасно до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. 22.12.2004 року в нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 769/2004, що підтверджується копіє спадкової справи, в відкритої після смерті ОСОБА_4 .

На складеному на ім`я ОСОБА_3 , заповіті головою Бородаївської сільської ради Алдошиною О.В зроблений припис на зворотній стороні заповіту: «10 лютого 2005 року цей заповіт не змінено і не відмінено. Перший екземпляр заповіту зберігається у справах виконкому Бородаївської сільської ради», що підтверджується копією заповіту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , померла, не отримавши свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та матеріалами спадкової справи. На день своєї смерті ОСОБА_3 ,, постійно проживала у АДРЕСА_2 , разом з чоловіком ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 , залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки (пай 405) площею 3.510 га, що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, про що свідчить Державний акт про право приватної власності на землю від 24.12.2002 року серія ІV-ДП № 030995 на ім`я його бабусі ОСОБА_5 , яку прийняв батько позивача шляхом проживання з матір`ю позивача, ОСОБА_3 .

Вирішуючи вимоги про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 , з ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України - Суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

Як передбачено п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5 з наступними змінами.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення.

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 3 СК України - Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних обов`язках. обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Відповідно до довідки Верхньодніпровської міської ради від 21.03.2022 року № 128 встановлено, що ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на день смерті ОСОБА_3 , мала наступний склад сім`ї - ОСОБА_2 - чоловік, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимоги в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , на 01.10.2013 року підлягають задоволенню, оскільки цей знайшов своє підтвердження наданими позивачем доказами..

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку (пай) що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія ІV-ДП № 030995, після смерті батька - ОСОБА_2 ,. суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України - До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається із постанови державного нотаріуса першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 19.05.2020 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину виходячи з того, що було встановлено, що заповіт посвідчений 10.12.2002 року ОСОБА_7 ,, секретарем виконавчого комітету Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області за реєстровим № 89 не було зареєстровано в спадковому реєстрі. Згідно з листом № 111/02-25 від 13 березня 2020 року Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області - у журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету за період з 01.10.2001 -10.02.2004 року заповіт також не зареєстрований. При цьому спадкоємець не надає документів, які б підтверджували в судовому засіданні факт родинних стосунків між померлими ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , стверджуючи, що вони в родинних відносинах не перебувають.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснила, що вона працювала секретарем Бородаївської сільської ради з 1995 року по 2007 рік. До неї звернулась ОСОБА_3 ,. та пояснила. що її свекруха ОСОБА_4 , просить її прийти до неї додому та бажає скласти заповіт, але через хворобу сама прийти до ради не може. Вона пішла за місцем мешкання ОСОБА_4 . Остання їй пояснила, що вона бажає скласти заповіт та заповісти належне їй майно своїй невістці, ОСОБА_3 . Вона запитала у ОСОБА_4 , чому вона бажає скласти заповіт саме на невістку, а не на сина. На що остання пояснила, що саме невістка здійснює за нею догляд і тому вона бажає заповісти майно саме їй. Вона склала заповіт на дому оформивши його належним чином. При цьому , так як вона знала, що буде йти складати заповіт, вона подивилась в Журналі реєстрації нотаріальних дій під яким номером його потрібно зареєструвати. Після складання заповіту в неї погіршилось здоров`я, піднявся тиск і вона змушена була бути два дні вдома та лікуватись. Потім вийшовши на роботу, забула внести запис про складений заповіт на дому. Але вона підтверджує факт складання цього заповіту та волю померлої заповісти все належне їй майно ОСОБА_3 .

Пояснення свідка ОСОБА_9 ,. підтверджуються повідомленням архівного відділу № 1 від 22.02.2022 року № 37 згідно якого вказується, що відповідно до рішень Бородаївської сільської ради станом на 10.12.2003 року ОСОБА_7 ,. виконувала обов`язки голови Бородаївської сільської ради.

Копією рішення Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 2-І/ХХІУ від 11 квітня 2002 року згідно якого доручено здійснювати секретарю Бородаївської сільської ради повноваження секретаря виконавчого комітету Бородаївської сільської ради.

Копією заповіту від 10.12.2003 року. який містить запис про складання його на дому в зв`язку із хворобою заповідача в 10-20 годині. А також те, що даний заповіт написаний від руки на чистому аркуші паперу.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Главою 11 Розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) встановлено порядок реєстрації нотаріальної дії та визнання її вчиненою.

Пунктами 1-3 Глави 11 Розділу I Порядку визначено, що кожній нотаріальній дії присвоюється окремий реєстровий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії.

Судом встановлено, що секретар сільської ради, яка виконувала обов`язки нотаріуса не внесла запису про складений на дому заповіт до Журналу реєстрації нотаріальних дій. Але в самому заповіті поставила номер, який відповідав даті його складання. Та в судому засіданні підтвердила факт складання цього заповіту та відповідність волі і волевиявлення заповідача, які викладені в тексті цього заповіту. Крім того з записів голови Бородаївської сільської ради вбачається, що один примірник даного заповіту перебуває в матеріалах сільської ради.

В свою чергу недотримання і порушення правових норм, що містяться в ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій , не може нести будь-яких негативних наслідків для особи, яка такого порушення не вчиняла, оскільки таке застосування норм права було б порушенням принципу розумності, добросовісності та справедливості (стаття 3 ЦК України). Порушення норм про необхідність додержуватися нотаріусом свого нотаріального округу може тягти відповідальність нотаріуса, передбачену законом, але не тягне нікчемність заповіту, посвідченого з таким порушенням.. Адже правове регулювання порядку посвідчення нотаріусом правочинів лежить поза сферою ЦК України і не є матеріальним правом. Законодавство про нотаріат і нотаріальну діяльність не може чинити негативний вплив на матеріальне право - встановлювати підстави нікчемності правочину, якщо саме таких підстав для його нікчемності матеріальне право не містить». Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20).

Оцінюючи надані докази судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 , заповіла належне їй майно, в тому числі і зазначену вище земельну ділянку ОСОБА_3 .

Спадкоємець ОСОБА_3 , прийняла спадщину. що залишилась після смерті ОСОБА_4 , оскільки своєчасно подала до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 769/04 від 22.12.2004 року, але свідоцтва про право на спадщину не отримала та ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Після смерті ОСОБА_3 , спадщина, що залишилась після смерті ОСОБА_4 перейшла до чоловіка ОСОБА_3 , - ОСОБА_2 , який прийняв дану спадщину шляхом спільного проживання із ОСОБА_3

Оскільки відповідно до ст. 1274 ЦК України - Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився.

Відповідно до ч.1,3 ч. 1268 ЦК України - Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Такими чином ОСОБА_2 , прийняв спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , оскільки протягом встановленого законом шестимісячного строку не подав заяви про відмову від спадщини.

З чого судом встановлено, що до складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , входить і земельна ділянка (пай), що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія ІV-ДП № 030995.

В позасудовому порядку позивач не може захисти свої права, оскільки йому відмовлено державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане майно .

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельну ділянку (пай), площею 3.510 га.. на території Верхньодніпровської міської ради Кам`янскього району Дніпропетровської області (раніше на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області), що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія ІV-ДП № 030995, про що в книзі реєстрації Державних актів про право власності на земельну частку (пай) Верхньодніпровської районної державної адміністрації зроблений запис за № 601 від 24 грудня 2002 року.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 2 684.00 грн., покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області , про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час відкриття спадщини після її смерті, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_5

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП НОМЕР_1 , , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельну ділянку (пай), площею 3.510 га., що розташована на території Верхньодніпровської міської ради Кам`янскього району Дніпропетровської області (раніше на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області), що належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія ІV-ДП № 030995, про що в книзі реєстрації Державних актів про право власності на земельну частку (пай) Верхньодніпровської районної державної адміністрації зроблений запис за № 601 від 24 грудня 2002 року.

Витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 2 684.00 грн. покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП НОМЕР_1 , , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 30.05.2023 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 12.06.2023 року

Дата набрання законної сили: 30.06.2023 року