Справа № 2-95/10/09
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Колесник С.А., при секретарі Півоваровій Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи: Київська районна рада м. Харкова, приватний нотаріус ХМНО Зубарєв Ігор Юрійович про визнання договору міни та купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа №2-95/10/09 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи: Київська районна рада м. Харкова, приватний нотаріус ХМНО Зубарєв Ігор Юрійович про визнання договору міни та купівлі-продажу недійсним.

02.04.2010 Київським районним судом м. Харкова винесено рішення, яким в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.06.2010 рішення Київського районного суду від. 02.04.2010 залишено без змін.

Під час судового розгляду справи ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2008 в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру, що належить відповідачці ОСОБА_10 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною дев`ятою статті 158 ЦПК України встановлено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2010 в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі, проте заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2008, скасовані не були.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка ОСОБА_10 померла.

До суду надійшла заява спадкоємця відповідачки ОСОБА_10 її сина ОСОБА_11 , який після смерті матері не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , до теперішнього часу накладено арешт вищевказаною ухвалою суду від 04.04.2008.

Наявність накладеного на квартиру арешту на протязі тривалого часу порушувало права власника квартири ОСОБА_10 , а тепер порушує право на отримання свідоцтва про спадщину на майно її правонаступника - спадкоємця ОСОБА_11 .

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Таким чином, предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання у право власності або користування розглядатиметься як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Таким чином, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно.

При цьому принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (п. 71 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ).

Забезпечення позову - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя в разі задоволення вимог позивача.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд у відповідності до вимог імперативної норми - ч.9 ст.158 ЦПК України з власної ініціативи у відповідному судовому рішенні повинен зазначити про скасування заходів забезпечення позову.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову у цивільній справі №2-95/10/09, застосовані ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2008, оскільки необхідність у заходах забезпечення позову відпала.

Керуючись ст.ст. 149-159 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скасувати заходи забезпечення позову та зняти арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2008, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_10 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя Колесник С.А.