Справа № 385/432/23
Провадження № 2/385/210/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2023 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Венгрина М. В.,

секретар судового засідання Шевченко Л. О.,

за участю:

представника позивача адвоката Волощука В. В.

відповідачки ОСОБА_1

представника відповідачки адвоката Медвідя В. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки, в якому просив припинити стягнення з нього аліментів з на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються за судовим наказом від 24.06.2020 в справі № 385/530/20 починаючи з грудня 2022 року та стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

позиція позивача

в обґрунтування позову покликався на те, що за судовим наказом від 24.06.2020 в справі № 385/530/20 з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак з початку грудня 2022 року син проживає разом з ним та саме він забезпечує дитину матеріально, тому не повинен сплачувати аліменти. Тому просить припинити стягнення з нього аліментів з грудня 2022 року. Також ОСОБА_1 на час пред`явлення позову перебуває за кордоном. На даний час у них відсутня домовленість щодо сплату аліментів на утримання дитини, а тому він просить суд стягувати з неї аліменти на утримання сина в його користь в розмірі всіх видів заробітку до повноліття дитини.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Волощук В. В. позов підтримав. Пояснив, що з початку грудня 2022 до 29 квітня 2023 року неповнолітній ОСОБА_4 проживав з батьком, з 29.04.2023 його забрала відповідачка по справі ОСОБА_1 та по сьогоднішній день дитина перебуває в неї. Повідомив, що до органу опіки та піклування чи суду для вирішення питання про визначення постійного місця проживання дитини з позивачем той не звертався. Зазначив, що ОСОБА_3 відвідує гуртки танці та карате.

позиція відповідачки

відповідач в поданому відзиві заперечила позов, просила в його задоволенні відмовити. Вказала що вона працює в Гайворонському закладі дошкільної освіти № 3 «Калинка» на посаді вихователя. Разом з нею проживають та перебувають на її утриманні діти син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 05.01 по 30.04.2023 вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати та на цей період змушена була виїхати за кордон на заробітки. Тому з 11.01.2023 виїхала за кордон та залишила молодшого сина батькові позивачу по справі. Після повернення в України вона забрала дитину в позивача. На даний час обоє дітей проживають з нею. Та таке виключає можливість задоволення позову. Крім того, за період січня - квітня 2023, протягом часу знаходження дитини з позивачем відповідачка перерахувала на картку дитини 8260 грн та 1600 грн оплатила за гуртки, які відвідував син танці, карате, а також на потреби класу в школі. Також просила стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні відповідачка та її представник підтримала позицію, викладену у відзиві, ствердила, що по квітень 2023 року позивач сплачував аліменти, орієнтовно по 1720 грн на місяць. Ці кошти вона одразу перекидала на картку дитини ОСОБА_4 . Передала сина ОСОБА_4 батькам позивача 09.01.2023, так як завжди вони забирали дитину на вихідні, при цьому домовилась, що вони доглянуть внука на час її перебування за кордоном, плануючи на літні канікули, після закінчення навчального року, забрати сина з собою за кордон. Повернувшись в м. Гайворон 29.04.2023 одразу забрала сина додому.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою від 20.03.2023 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 25.04.2023.

07.04.2023 від відповідачки надійшла заява про відкладення розгляду справи.

25.04.2023 справу знято з розгляду у зв`язку з зайнятістю головуючого в колегіальному розгляді кримінальної справи, визначено дату судового розгляду 16.05.2023.

11.05.2023 до суду надійшов відзив на позов з долученими доказами.

15.05.2023 представником відповідача подано заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням у відрядженні.

16.05.2023 представником позивача подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю.

Ухвалою від 16.05.2023 відкладено розгляд справи на 15.06.2023.

15.06.2023 проведено розгляд в судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачка - заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Сторони в справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , 2014 року народження, що вбачається з свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 26.03.2014 (а.с. 7).

Відповідно до судового наказу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2023 № 385/530/20 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 в розмірі частини заробітку (доходу) з 15.05.2020 до повноліття того, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З довідки від 13.02.2023 виданої старостою Осіївського старостинського округу Бершадської міської ради вбачається, що станом на 13.02.2023 ОСОБА_3 проживав з батьком ОСОБА_2 в с. Осіївка Гайсинського району Вінницької області.

З закордонного паспорта ОСОБА_1 вбачається, що вона виїхала за межі України 11.01.2023 та повернулась 29.04.2023.

З довідок про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 № 1614 та 1615 від 24.11.2020 вбачається, що вони зареєстровані в АДРЕСА_1 з 24.11.2020.

З характеристики ОСОБА_1 № 18 від 08.05.2023 виданої Гайворонським закладом дошкільної освіти № 3 «Калинка» Гайворонської міської ради вбачається, що вона працює вихователем, та позитивно характеризується.

З довідки № 17 від 08.05.2023 виданої Гайворонським закладом дошкільної освіти № 3 «Калинка» Гайворонської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати з 05.01. по 30.04.2023.

Відповідно до довідки № 990 від 09.05.2023 виданої Гайворонською міською радою Кіровоградської області ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 та на її утриманні знаходяться син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_5 .

З квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.41-50) вбачається, що ОСОБА_1 переказувала кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 14.01.2023 1740 грн, 16.02.2023 1720 грн, 14.04.2023 1750 грн, 14.03.2023 1750 грн, 06.04.2023 - 200 грн, 13.04.2023 -500 грн, 600 грн; а також річний внесок за карате на рахунок ОСОБА_6 27.04.2023 - 350 грн, за танці 30.03.2023 750 грн ОСОБА_7 та 502,51 грн ОСОБА_8 .

Надаючи оцінку наданим квитанціям, суд приймає до уваги, що згідно наданих квитанцій кошти, що були сплачені за період з січня по квітень 2023 року як аліментні платежі ОСОБА_2 були нею переказані на рахунок дитини, а отже не встановлено нецільового використання аліментів.

Водночас суд відхиляє надані в якості доказів квитанції про сплату як внесок за карате на рахунок ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 - 350 грн, за танці 30.03.2023 750 грн ОСОБА_7 та 502,51 грн ОСОБА_8 , оскільки з таких неможливо достовірно встановити цільове призначення таких коштів, саме зазначення в якості мети переказу «за танці» та «за карате» на рахунки фізичних осіб не дозволяє суду достовірно встановити цільове призначення таких. Також суд відхиляє покликання позивачки на те, що переказ на рахунок ОСОБА_8 , здійснений на потреби класу та в якому взагалі не вказано призначення платежу, з тих же мотивів.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів з матері дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина і з якого часу.

Також суд враховує, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2016 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду.

Проаналізувавши довідки Осіївського старостинського округу від 13.02.2023 та Гайворонської міської ради від 09.05.2023, враховуючи пояснення сторін в судовому засіданні, зокрема те, що відповідач вказує про проживання сина ОСОБА_4 разом з нею з 29.04.2023 та визнання даної обставини представником позивача суд вважає встановленим, що справді певний період, з 09.01.2023 до 29.04.2023 неповнолітній ОСОБА_3 проживав з батьком позивачем по справі. Однак до цього часу (09.01.2023) та після 29.04.2023 він проживає разом з матір`ю відповідачкою в справі. При цьому суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу, що підтверджував би проживання неповнолітнього ОСОБА_4 разом з ним з грудня 2022 року, а тому суд надає перевагу поясненням відповідачки про те, що син перестав з нею проживати з 09.01.2023, яка в підтвердження надала копію закордонного паспорту з відміткою про виїзд за межі України 11.01.2023.

Неповнолітній ОСОБА_3 досяг дев`ятирічного віку, а отже, згідно положень ч. 1 ст. 160 СК України до досягнення десятирічного віку його місце проживання визначається за згодою батьків.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Як ствердив представник позивача адвокат Волощук В. В. в судовому засіданні, на даний час позивач не звертався ні до органів опіки та піклування, ні до суду щодо питання визначення місця проживання з ним, неповнолітній син після 29.04.2203 продовжує проживати з матір`ю відповідачкою по справі.

Зважаючи на дану обставину на момент прийняття рішення, в суду відсутні підстави для задоволення позову про припинення стягнення аліментів за судовим наказом Гайворонського районного суду від 24.06.2020 та стягнення таких з матері ОСОБА_4 , які проживають разом, на користь батька.

Крім того важливою обставиною є те, що припинення стягнення аліментів здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду, а отже за таких обставин, враховуючи, що син ОСОБА_4 з 29.04.2023 знову проживає з матір`ю, вимога позивача про припинення стягнення аліментів з грудня 2022 року не може бути задоволена.

У зв`язку з цим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

щодо судових витрат

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідачка просила стягнути судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. В підтвердження надала копію договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Медведем В. А. та ОСОБА_1 від 06.05.2023, відповідно до п. 4.3 якого сторони домовились, що послуги адвоката оплачуються погодинно; година роботи адвоката коштує 1000 грн; детальний опис робіт (наданих послуг) від 09.05.2023 виконаних адвокатом для надання правничої допомоги за договором від 06.05.2023 на загальну суму 5000,00 грн, акт № 1/05 від 09.05.2023 (виконання наданих послуг) приймання передачі коштів за надання юридичних послуг адвокатом Медведем В. А. ОСОБА_1 в розмірі 5000,00 грн, квитанцію № 65 від 09.05.2023 про отримання адвокатом Медведем В. А. від ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги від 06.05.2023 5000,00 грн. Дані докази були скеровані позивачу одночасно з відзивом.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг) від 09.05.2023 адвокатом надано наступні послуги попереднє опрацювання матеріалів позовної заяви 0,5 год, 500 грн; підготовка до розгляду справи 0,5 год, 500 грн; підготовка процесуальних документів 2 год, 2000 грн, участь в судових засіданнях по справі 2 год, 2000 грн, разом 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц, де зокрема вказано «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

Оскільки в справі було проведено одне судове засідання тривалістю 1 год, то стягнення 2000 грн за надану послугу суперечить принципу дійсності судових витрат, а тому витрати за участь в судовому засіданні слід стягнути в розмірі 1000 грн.

В іншій частині витрати на правничу допомогу, які понесла відповідачка (загалом в розмірі 4000 грн) підтверджені належними доказами, їх розмір є обґрунтованим, що у свою чергу, на переконання суду, також відповідає критерію розумності їх розміру, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, витраченим адвокатом часом на надання послуг, ціну позову та значення вирішення справи для відповідачки.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 279, 315 ЦПК України, суд,

ухвалив:

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 16.06.2023.

Суддя: М. В. Венгрин

Дата документу 15.06.2023