Номер провадження: 22-ц/813/4887/23 Головуючий у 1-й інстанції: Прийомова О.Ю.
Єдиний унікальний номер судової справи:495/8482/22 Доповідач Базіль Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Воронцової Л.П.

Ігнатенко П.Я.

секретар Кузьміч Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2023 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену у складі судді Прийомової О.Ю. зі складенням повного тексту судового рішення 24.01.2023 року у справі №495/8482/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання та відібрання дітей, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, про встановлення місця проживання дітей

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про відібрання дітей, визначення місця проживання дітей з матір`ю.

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дітей.

17 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.

Заяву про забезпечення позову мотивувала тим, що 14 жовтня 2022 року за домовленістю між нею та ОСОБА_2 , останній забрав спільних дітей до себе додому та в обумовлений час дітей не повернув, за телефонним дзвінком повідомив, що дітей він не віддасть. ЇЇ неодноразові прохання про повернення дітей залишились без реагування, на даний час вона постійно звертається з заявами до органу опіки та піклування, а також до поліції за допомогою, оскільки відповідач не надає дітей для зустрічі.

На даний час їй стало відомо, що батько дітей намагається вивезти їх за кордон без її згоди, шукає варіанти, у тому числі відправити дітей зі своєю матір`ю або сестрою.

Посилаючись на те, що наміри ОСОБА_2 є реальними, а із відповіді прикордонників на її запит, їй повідомили, що вивозити дітей без згоди одного із батьків можливо, просила заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії, направлені на вивезення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі міста Білгород-Дністровський, Одеської області, у тому разі за кордон, без її згоди.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2022 року зустрічний позов об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 19 січня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу того, що існує реальна загроза порушення прав позивача, що відповідачем приймаються будь-які дії щодо вивезення дітей за кордон, без її згоди, у будь-який спосіб.

Доводи апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2023 року скасувати, задовольнити її заяву про забезпечення позову та заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії, направлені на вивіз ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за межи міста Білгород-Дністровський Одеської області, у тому разі за кордон без її згоди.

Скаржник посилається на те, що на час прийняття оскаржуваної ухвали, у справі були докази того, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, неправомірно відібрав дітей у неї, позбавив їх материнської опіки, ласки. Вважає, що ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області не відповідає вимогам законності і обгрунтованості, а тому підлягає скасуванню.

Позиція інших учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Апеляційний розгляд.

ОСОБА_1 приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду приймаючи участь в режимі відеоконференції заперечив проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на законність ухвали суду першої інстанції. Пояснив, що він не має наміру вивозити дітей за кордон.

Від начальника служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_5 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання, в якому вона просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, з урахуванням наданих пояснень.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У відповідності до приписів ч.1 ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст.160 СК України).

Переміщення дитини за межі держави постійного місця її проживання без згоди того з батьків, який здійснює опіку над дитиною, визнається незаконним згідно з Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Зміст Гаазької конвенції полягає в боротьбі проти збільшення міжнародних викрадень, заснованій на бажанні захистити дітей та тлумаченні їхніх справжніх інтересів.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року при розгляді справи №754/7569/21 зазначив, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконного утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

З огляду на викладене, ураховуючи характер спору у цій справі (визначення місця проживання дітей, відібрання дітей від батька) за встановлених судом першої інстанції обставин - проживання спільних дітей сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на час вирішення спору разом із батьком, відповідачем у спорі ОСОБА_2 , який мешкає в АДРЕСА_1 , міськрайонний суд дійшов правильного висновку про відмову у забезпеченні позову, однак помилився в мотивах прийнятого рішення, оскільки залишив поза увагою, що обраний заявницею спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, направлені на вивіз дітей за кордон, не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України. При цьому колегія суддів зазначає, що заборона вчиняти дії направлені на вивіз дітей і заборона виїзду за кордон є тотожними поняттями, оскільки їх обсяги повністю співпадають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії, направлені на вивіз дітей за межі міста Білгород-Дністровський Одеської області не має з огляду на таке.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом позовних вимог, зокрема, є визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матірю за адресою: АДРЕСА_2 . Між тим, за змістом заяви про забезпечення позову, вбачається про необхідність забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії, направлені на вивезення дітей за межі міста Білгород-Дністровський, Одеської області.

Однак, колегія суддів вважає, що забезпечення позову таким шляхом, фактично є вирішенням питання щодо позову, шляхом його задоволення без розгляду справи в суді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті ухвалу суду залишити без змін.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права при вирішенні питання щодо забезпечення позову є такими, що заслуговують на увагу з вище наведених підстав.

Посилання ОСОБА_1 на те, що батько дітей ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, а тому забезпечення позову є необхідним у цій справі, колегія суддів відхиляє, оскільки спілкування з дітьми одного із батьків вирішується в іншій спосіб ніж забезпечення позову. При цьому колегія суддів зазначає, що позивачка не позбавлена права звернутися із заявою про забезпечення поданого нею позову у спосіб, передбачений ст.150 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21.04.2023 року.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко