Справа № 464/200/23
пр.№ 2/464/524/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Борачка М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №77 від 17.03.2020 у розмірі 33598,83 грн., судові витрати із сплати судового збору в сумі 2481 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Ухвалою від 02.02.2023 суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у цивільній справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що 17.03.2020 між ТОВ «КФ.ЮА» (кредитодавець) та відповідачкою (позичальник) укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №77. Договір укладено в електронній формі.

Згідно умов вказаного договору кредитодавець надав відповідачці грошові кошти у гривні на умовах передбачених договором позики №77 у розмірі 10000 грн., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.04.2020, процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1%, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5%.

Як стверджує позивач, він є новим кредитором за вказаним вище кредитним зобов`язанням. 26.02.2021 між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Форза», яка є правонаступником грошової вимоги за договором позики, згідно договору факторингу №20200616-К укладеного з ТОВ «КФ.ЮА», укладено договір факторингу №20210226-К/2, згідно із яким ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передано права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором №77 від 17.03.2020.

Позивач посилається на те, що відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на дату звернення до суду із цим позовом у неї існує заборгованість у загальному розмірі 33598,83 грн.

Аргументи відповідача.

Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти задоволення позовних вимог, з наступних підстав. На переконання відповідачки, позивачем не доведено факту видачі кредиту, належним чином не обґрунтовано позовні вимоги та не подано доказів, які свідчили б про існування заборгованості.

Додані до позову розрахунки боргу не є належними та допустимими доказами існування заборгованості, оскільки з їх змісту неможливо прослідкувати формування сум боргу. Вони не містять усієї інформації щодо видачі кредиту, періодичності формування сум боргу, дати їх складення.

Надані позивачем паперові копії електронного документа без електронних цифрових підписів обох сторін у дату їх підписання не є оригіналом кредитного договору і не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом існування заборгованості, тому що неможливо перевірити достовірність та незмінність змісту.

Крім того, надані позивачем докази не можна вважати належними, допустимими та достовірними, оскільки не належать до засобів доказування, і не є первинним бухгалтерським документом. Жодного доказу підтвердження заборгованості у заявленому розмірі позивачем не подано. Просить відмовити в задоволенні позову.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

17.03.2020 між ТОВ «КФ.ЮА» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (клієнт) укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №77 (надалі Договір), згідно із п.3.1. якого товариство надає клієнту грошові кошти у сумі визначені п.5 Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеного п.5.3 даного Договору.

Згідно п.5 загальний розмір кредиту 10000 грн, строк дії договору з 17.03.2020 по 15.04.2020, процентна ставка в день 1%, процентна ставка в день , у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50%

Відповідно до п.4.1 договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі. У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на Офіційному сайті Товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку , електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом.

Як додаток до Договору сторони погодили Графік платежів, згідно із яким дата платежу 15.04.2020, сума процентів 3000 грн., сума основного боргу 10000 грн.

Договір та додаток до нього укладені сторонами шляхом їх підписання електронними цифровими підписами. Відповідачка підписала вказані документи з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором f823076d.

Згідно договору факторингу №20200616-К від 16.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «Форза».

Судом встановлено, що права вимоги за вищевказаним договором перейшли від ТОВ «ФК «Форза» до позивача, що підтверджується наявними у матеріалах справи Договором факторингу №20210226-К/2 від 26.02.2021, Витягом з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20210226-К/2 від 26.02.2021.

Як стверджує позивач, відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 28.12.2022 у неї існує заборгованість у розмірі 33598,83 грн., з яких 10000 грн. заборгованість по тілу кредиту; 3000,00 грн. заборгованість по відсотках; 15000 грн. заборгованість по прострочених відсотках за користування; 5598,83 грн. інфляційне збільшення.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що відповідачкою, як позичальником, укладено з ТОВ «КФ.ЮА» (кредитодавець) електронний кредитний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №77 від 17.03.2020, згідно із яким сума кредитування становить 10000,00 грн.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію» (надалі Закон №675-VIII), який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону №675-VIII зазначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч.ч.3, 6 ст. 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону №675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У своїй постанові від 07.10.2020 у справі №127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Суд зазначає, що вказаний вище Договір підписаний сторонами електронними цифровими підписами. При цьому відповідачка підписала Договір з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором f823076d, який відображений у розділі договору щодо реквізитів сторін.

Слід зауважити, що від відповідачки не надходило жодних заперечень щодо входу нею на сайти кредитодавця за допомогою логіна і пароля особистого кабінету задля отримання кредиту та отримання засобами електронного зв`язку листів із вказаними вище одноразовим ідентифікатором.

Зважаючи на викладене вище, суд відхиляє посилання ОСОБА_1 про те, що матеріали справи містять паперову копію електронного договору, за якою неможливо прослідкувати підписання Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Про укладення договору свідчить і те, що кредитор володіє інформацією про персональні дані відповідачки, які дають змогу її ідентифікувати (серія та номер паспорта, дата та орган його видачі; РНОКПП, адреса реєстрації місця проживання тощо). Вказані дані відповідають тим, що самостійно повідомлені відповідачкою у заявах по суті справи, а також тим, які вказані у копії її паспорта.

Будь-яких пояснень стосовного того, яким чином відповідні дані були отримані кредиторами відповідачка не надала.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі 5.

Судом встановлено, що у зобов`язаннях, що випливають з Договору, позичальником за яким є відповідачка, відбулася заміна кредитора. Новим кредитором у цих зобов`язаннях є ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи Договорами факторингу, витягом із реєстру прав вимоги.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як стверджує позивач, на виконання умов Договору первинним кредитором було перераховано відповідачці обумовлену суму грошових коштів.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до п.5 кредит надається в безготівковій формі, дата видачі кредиту 17.03.2020.

Отже, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника є надання останнім інформації про банківський картковий рахунок, на який кредитодавець має перерахувати необхідні позичальнику кошти.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі Закон №996-XIV) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом №996-XIV.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц.

Разом із тим, суд зауважує, що ні під час звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи, позивач не надав доказів на підтвердження зарахування відповідачці кредитних коштів (первинних бухгалтерських документів); клопотань про витребування відповідних доказів судом ним заявлено не було.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18).

Станом на момент ухвалення судом цього рішення, на підтвердження факту видачі кредиту та існування заборгованості відповідачки за Договором позивачем надано лише виписку з особового рахунку видану самим позивачем.

Разом з тим, сама по собі виписка з особового рахунку без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником не є підтвердженням наявності заборгованості. Вона є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, така виписка не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає вимогам Закону №996-XIV.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного вище, суд, надавши належну оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність позивачем видачі відповідачці кредитних коштів за Договором, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором у загальному розмірі 33598,83 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, сума сплаченого судового збору та сума витрат на професійну правничу допомогу покладається на позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».

Керуючись ст.ст.2, 10, 12, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 33598,83 грн. відмовити у повному обсязі.

2. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», , адреса місцезнаходження: 79013, м.Львів, вул. Степана Бандери, 87, офіс 54.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1

Повне судове рішення складено 15 травня 2023 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Головуючий Борачок М.В.