Справа № 457/410/23
провадження №6/457/11/23
УХВАЛА

16 травня 2023 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчук В.І.,

секретар судового засідання Ярова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Трускавецький міський суд Львівської області з заявою про визнання судового наказу №457/410/23 від 05 квітня 2023 року таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 05 квітня 2023 року Трускавецьким міським судом Львівської області видано судовий про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття а також на користь держави 268 (двісті шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.Зазначає, що стягувати аліменти в наказному провадженні можливо, якщо вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства та необхідності залучення заінтересованих осіб, і в даному провадженні потрібно було встановити факт батьківства дитини, перевірити на якій підставі отримано свідоцтво народження дитини та хто є біологічним батьком, а також потрібно залучити заінтересованих осіб. Вважає, що судовий наказ було видано помилково, оскільки заява про видачу подано з порушення норм ст.163 ЦПК України. Матір`ю дитини введено суд в оману щодо особи боржника який є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти, в той час коли він є інвалідом 2 групи, пенсіонером та на його утриманні перебуває непрацездатний батько. Також вважає, що з поданої заяви не вбачалось виникнення або порушення права грошової вимоги заявника, тобто обов`язок батька дитини щодо сплати аліментів був відсутній. Враховуючи те, що були підстави для відмови у видачі судового наказу передбачені п.1,3,8 ч.1 ст. 161 ЦПК України, то його треба визнати таким, що не підлягає виконанню.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, однак скерував на адресу суду заяву про розгляд заяви у його відсутність, за наявними у справі матеріалами.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, скерувала на адресу суду заяву про розгляд заяви ОСОБА_1 без її участі. Просить суд відмовити в задоволенні поданої ним заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи № 457/410/23, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Трускавецьким міським судом Львівської області 05 квітня 2023 року видано судовий наказ у справі № 457/410/23 про стягнення з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цьогоКодексу.

Згідно п. 4 ч. 1ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст.168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Аналіз норм ЦПК України, які регламентують наказне провадження, дає підстави для висновку про те, що наказне провадження - це самостійний вид провадження цивільного судочинства, що існує поряд із позовним і окремим провадженням, якому притаманна певна процесуальна форма, що має певні особливості, пов`язані з тим, що ця форма забезпечує захист прав та інтересів стягувача, що має документи проти боржника, який не виконує свої зобовязання. Метою наказного провадження є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано, та є ефективним засобом захисту прав боржника у безспірних справах.

При вирішенні питання про видачу судового наказу суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, через що в разі незгоди із таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування судом такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження.

Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу №457/410/23 таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 вказує на відсутність підстав для видачі судового наказу. При цьому вказавши, що заявником ОСОБА_2 не додано належних документів чи їх копій, які підтверджують її вимоги і така вимога не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України, оскільки при розгляді заяви потрібно було встановити факт батьківства дитини, а також з заяви не вбачалось виникнення або порушення права грошової вимоги заявника.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2011 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

У п.9 вказаної Постанови зазначається, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

За змістом статті 98, пункту 2 частини третьої статті 100, статті 103 ЦПК до заяви про видачу судового наказу додаються оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують матеріально-правову вимогу заявника. На такі документи поширюються вимоги статей 58 і 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів (пункт 5 зазначеної Постанови).

Таким чином, наказне провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, і заснованим на письмових доказах. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину, поданою ОСОБА_2 , вбачається, що на підтвердження своїх вимог, нею долучено, зокрема, належним чином завірену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком записаний ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 , а також Довідки № 1331- та № 1331- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , фактичне місце проживання яких за адресою: АДРЕСА_3 .

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Тобто, твердження заявника ОСОБА_1 щодо відсутності документів та обставин на підставі яких у ОСОБА_4 виникло право вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не знаходить свого підтвердження.

Відповідно до ст.173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За приписами частин 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, виконавчий документ може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що судовий наказ було видано не помилково, а за заявою заявника про стягнення аліментів та на законних підставах, на сьогоднішній день боржником не надано суду доказів того, що його добровільно виконано, примирення між сторонами не відбулося, підстав для визнання виконавчого документу судового наказу таким, що не підлягає виконанню, з підстав на які посилається заявник немає, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених устаттях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи вищенаведене, а також практику Європейського суду з прав людини, який наголошував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року), суд вважає, що заява ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - задоволенню не підлягає.

При прийнятті до провадження заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, було зупинено його виконання. Разом з цим, оскільки у задоволенні заяви судом відмовлено, зупинення виконання судового наказу Трускавецького міського суду Львівської області від 05 квітня 2023 року № 457/410/23, підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 432 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Скасувати зупинення виконання судового наказу Трускавецького міського суду Львівської області від 05 квітня 2023 року № 457/410/23, про стягнення з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, та судового збору в сумі 268,40грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги впродовж 15 днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу впродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

Суддя: В. І. Марчук