Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Гриценко О.І.

представник позивача - Гедьо А.С.

представник відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 17.05.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступник ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 14500,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 17.05.2012 року та з оплатою 13,00% вічних за користування кредитом. 17.05.2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 114989. 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідач, в порушення умов договору, протягом певного часу не проводить платежів в рахунок повернення позичених коштів.

Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення та вимагати повного дострокового виконання боргових зобов`язань за договором.

Таким чином, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем в частині порядку та строків повернення кредитних коштів утворилась заборгованість, сума якої станом на 10.02.2014 р. становить 154 563,82 грн., з яких: тіло кредиту у розмірі 78 151, 91 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 76 411,91 грн., які позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів, поклавши на них судові витрат

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року відкрито провадження у даній справі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року по цивільній справі № 755/12410/14 стягнуто солідарно з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО380236, , р/р НОМЕР_3 ) заборгованості за кредитним договором у розмірі 154 563,82 (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 82 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО380236, , р/р НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1 545,64 (одна тисяча п`ятсот сорок п`ять) грн. 64 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року. замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (Код ) по цивільній справі № 755/12410/14 про солідарне стягнення з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО380236, , р/р НОМЕР_3 ) заборгованості за кредитним договором у розмірі 154 563,82 (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 82 коп. та про солідарне стягнення з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО380236, , р/р НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1 545,64 (одна тисяча п`ятсот сорок п`ять) грн. 64 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів №755/12410/14-ц від 08.09.2015 року, виданих 10.06.2020 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО380236, , р/р НОМЕР_3 ) заборгованості за кредитним договором у розмірі 154 563,82 (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 82 коп., та стягнення солідарно з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО380236, , р/р НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1 545,64 (одна тисяча п`ятсот сорок п`ять) грн. 64 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 8 вересня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» правонаступником якого є ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року зобов`язано Десяту київську нотаріальну контору ( адреса : м.Київ, вул. Бажова, буд.13/9) надати суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року зобов`язано Дванадцяту київську нотаріальну контору ( адреса : м.Київ, вул. Гната Юри, буд.9) надати суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (номер у спадковому реєстрі 69007399).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року, цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_4 - закрито.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 11.05.2019 року між ПАТ «ДельтаБанк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено Договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 17.05.2007 року та договору поруки № 114989 від 17.05.2007 року щодо боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перейшло до ТОВ Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», що також підтверджено Витягом з реєстру боржників, що є Додатком вищевказаного Договору. (а.с. 101-102, 103)

Таким чином, згідно умов Договору купівлі-продажу майнових прав від 11.05.2019 року право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 17.05.2007 року та договором поруки № 114989 від 17.05.2007 року щодо боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перейшло до ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», що підтверджено Реєстром боржників, який є Додатком вищевказаного Договору.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із цих норм, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, у разі передання кредитором у зобов`язанні своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, що 20.06.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступник ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8218,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 20.06.2011 року та з оплатою 13%00 вічних за користування кредитом.

08.12.2011року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Відповідач, скориставшись кредитними коштами, в порушення умов порядку їх повернення протягом певного часу не проводив платежів в рахунок повернення позики.

Таким чином, внаслідок порушення умов договору в частині порядку та строків повернення позичених коштів у відповідача утворилась заборгованість, сума якої станом на 10.02.2014 р. становить 154 563,82 грн., з яких: тіло кредиту у розмірі 78 151, 91 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 76 411,91 грн.

Сума боргу підтверджується розрахунками, долученими до матеріалів справи.

Таким чином, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти відповідачу.

В свою чергу позичальник скористалась кредитними ресурсами, але свої зобов`язання в частині повернення кредитних коштів за договором належним чином не виконав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема:

1. припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2. зміна умов зобов`язання;

3. сплата неустойки;

4. відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як убачається з матеріалів справи , що 20.04.2021 р. відповідно до ухвали суду було скасувано заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 8 вересня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» правонаступником якого є ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та справа була призначена до судового розгляду.

В ході судового розгляду було встанволено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер відповідач ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ( актовий запис 19515 від 10.11.2020 р.).

До суду представником позивача ОСОБА_6 надійшло клопотання про заміну первісного відповідача ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_7 .

Своє клопотання представник позивача обгрунтовує тим, що ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 успадкувала нерухоме майно після смерті матері ОСОБА_4 та останні перебувають у родинних стосунках, а також вже після смерті ОСОБА_4 частка нерухомого майна останнього була відчужена на користь третіх осіб, в зв`язку з чим представник позивача дійшов висновку, що ОСОБА_7 входить до кола спадкоємців після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

Представник відповідача заперечував щодо задоволення вказаного клопотання, мотивуючи це тим, що підстав для його задоволення не має, так - як відповідно до матеріалів спадкової справи заведеної після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , що міститься в матеріалах цивільної справи ОСОБА_7 , на яку вказує представник позивача, не входить до кола спадкоємців.

Ч.1 ст. 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

В матеріалах спадкової справи №72/2022, що заведена 20.01.2022 р. Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 слідує, що ОСОБА_7 не входить до кола спадкоємців спадкодавця ОСОБА_4 , а те, що ОСОБА_7 , зі слів представника позивача, розпорядилася майном спадкодавця не входить до предмету розгляду даної справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року, цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_4 - закрито.

Разом з тим, відповідно до листа Дванадцято Київської державної нотаріальної контори від 04 лютого 2022 року за № 831/01-16, встановлено, що успадковій справі №72/2022, що заведена 20.01.2022 р., жоден із спадкоємців не звертався для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 .

Крім того, як встановлено в ході судового розгляду спадкоємців щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 не має, та не встановлено доказів того, що хтось звертався з заявами до відповідної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Дані обставини не заперечувались сторонами в ході судового розгляду.

Таким чином, вимоги про стягнення заборговансті за кредитиним договором з ОСОБА_4 не можуть бути задоволені.

Щодо заявлення вимог про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, суд приходить до наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду відповідач ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 у зв`язку з реєстрацією шлюбу.

Для забезпечення виконання зобов`язань між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 114989 від 17 травня 2007 року, також 27 березня 2009 року було підписано додаткову угоду до Договору поруки 1.

Виходячи з положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до належного виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.3.1 Договору поруки № 114989 від 17 травня 2007 року, порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.

З Договору поруки № 114989 від 17 травня 2007 року не вбачається встановлення його строку дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №756/12263/15-ц.

Окрім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №604/156/14-ц від 10.04.2019 року встановлено, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

З матеріалів справи вбачається, що договір поруки укладався 17 травня 2007 року, то строки на пред`явлення вимог до поручителя закінчилися 17 травня 2008 року, а отже з 17 травня 2008 року договір поруки є припиненим.

Крім того, матеріали цивільної справи не містять відомостей щодо пред`явлення банком вимоги до поручителя у строк протягом шести місяців та позову у строк протягом одного року.

Отже, суд приходить до висновку, що зобов`язання щодо забезпечення кредитного договору порукою ОСОБА_2 є припиненими на підставі закону.

Таким чином, суд відмовляє ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в задоволенні вимоги про стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 0 від 17.05.2007 року.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В порядку ст.141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, суд ухвалив стягнути з ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_2 9999, 96 грн. витрат появ`язаних з наданням правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 611,612, 625, 530, 553-554, 559, 1048, 1054-1055 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_2 9999, 96 грн. витрат появ`язаних з наданням правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржене до Київського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09 червня 2023 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», поштова адреса : м.Кмїв, вул. Глибочицька, буд.40 х

Відповідач: ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Суддя