ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2223/21

Провадження № 22-ц/4820/1451/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2021 року (суддя Зеленська В. І.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного 31 серпня 2007 року договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому змінювався. Відповідачка у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 86875,57 грн, з яких: 14863,66 грн заборгованість за кредитом; 72011,91 грн заборгованість за простроченими процентами.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 серпня 2007 року у сумі 86875,57 грн та 2270 грн судових витрат.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на незаконність рішення суду. За місцем реєстрації не проживає і не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Суд не взяв до уваги те, що кредитний договір припинив свою дію у 2010 році і позивач пропустив позовну давність. Про застосування наслідків спливу позовної давності була позбавлена можливості заявити у суді першої інстанції. Вважає, що позивач не мав права нараховувати проценти після закінчення строку дії договору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пунктів 2-4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов суд виходив з факту невиконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором і наявності доведеної позивачем заборгованості перед Банком.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Установлено, що 31 серпня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому змінювався. У заяві вказаний вид кредитної картки «Універсальна Gold», встановлено розмір кредитного ліміту на картці 10000 грн та базову процентну ставку за кредитним лімітом на момент підписання договору 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачкою заяви.

Строк дії картки, виданої ОСОБА_1 , до вересня 2009 року.

За розрахунком позивача станом на 31 серпня 2021 року за договором виникла заборгованість у розмірі 86875,57 грн, з яких: 14863,66 грн заборгованість за кредитом; 72011,91 грн заборгованість за простроченими процентами.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Укладеним між сторонами договором визначена процентна ставка за користування кредитними коштами 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Проте на підтвердження позовних вимог Банк надав розрахунок заборгованості за договором, згідно з яким прострочені проценти нараховані за ставкою 60% річних що не відповідає умовам кредитування.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі за простроченими процентами за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємної частини укладеного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ним при підписанні заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів у зазначеному розмірі.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови та правила надання банківських послуг наданий Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Згідно з частиною 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати прострочених процентів у розмірі 60% річних.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права апеляційний суд відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Крім того, Банк не мав права нараховувати проценти після закінчення строку дії договору - за період з жовтня 2009 року по 09 грудня 2021 року.

Строк дії картки, виданої ОСОБА_1 до вересня 2009 року. Саме цим строком обмежується строк дії договору.

Відомостей про продовження строку дії картки матеріали справи не містять.

Відповідно до висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом після закінчення строку кредитування.

У цьому разі положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Разом з тим, права та інтереси Банку в таких правовідносинах підлягають захисту згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від попереднього висновку і підтвердила його актуальність.

Апеляційний суд враховує наведені у постановах Верховного Суду висновки при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

У зв`язку з наведеним заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неправомірність нарахування процентів після закінчення строку кредитування.

Позивач не надав доказів наявності у відповідачки заборгованості за договором за умови нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов договору (2,5% на місяць).

Ухвала Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 2023 року про витребування розрахунку заборгованості за договором, укладеним 31.08.2007 з ОСОБА_1 , з урахуванням процентної ставки 2,5% на місяць відповідно до умов кредитування не виконана. 04.09.2023 року суд повідомлено про неможливість її виконання у зв`язку з відсутністю технічної можливості.

Згідно з розрахунком Банку і випискою по особовому рахунку наявна станом на 30 вересня 2009 року заборгованість за договором погашена з урахуванням коштів, внесених в погашення заборгованості.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові за недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення про розгляд справи не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик надсилалася відповідачці за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання і повернулася до суду з відміткою поштового відділення із зазначенням причини повернення «відсутність адресата за вказаною адресою», що вважається днем вручення судової повістки.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про застосування позовної давності в суді апеляційної інстанції з тих підстав, що у розумінні ЦПК України ОСОБА_1 про розгляд справи була повідомлена належним чином і недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови в позові.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта