Справа № 183/453/23
№ 2-о/183/98/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бака Оксана Василівна про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, -

в с т а н о в и в :

16 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, зазначивши заінтересованими особами Новомосковську міську раду Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Баку Оксану Василівну.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є хрещеною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала у відносинах без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, після його смерті спадщину у вигляді 1/2 частки спадкового майна отримала ОСОБА_3 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 залишилася самотньою, дітей в неї не було, а батьки та чоловік померли та залишився лише племінник, який з 1990 року проживає зовсім в іншій державі, у 2012 році позивач ОСОБА_1 вирішила забрати хрещену до себе, та вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме - квартиру АДРЕСА_2 ..

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт серії ВМО № 253152 від 22 вересня 2009 року, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Меньшиковою К.О. за р.№ 1-2659, згідно якого усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті заповіла своєму племіннику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В той же час, ОСОБА_5 , громадянин Росії, відмовився від прийняття спадщини на користь позивача ОСОБА_1 , про що зробив відповідну заяву, посвідчену 07 липня 2022 року нотаріусом м. Москва РФ Сергєєвою Наталією Юріївною за р.№ 77/733-н/77-2022-1-683.

Заявник ОСОБА_1 вказує на те, що з 2012 року вона протягом 10 років за своїм місцем реєстрації за вказаною вище адресою постійно проживала з хрещеною матір`ю ОСОБА_3 , вони були пов`язані спільним побутом, обов`язками, вона доглядала, готувала їжу, купувала ліки, вони проживали однією сім`єю до часу смерті день ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 заявник здійснювала поховання за власні кошти.

Звернувшись до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Баки О.В. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , постановою нотаріуса від 14 грудня 2022 року заявнику ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт її проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю протягом п`яти років до часу відкриття спадщини.

В зв`язку з наведеним, в заяві ОСОБА_1 просила суд:

-встановити факт її проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Ухвалою суду від 18 січня 2023 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 02 березня 2023 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Баку Оксану Василівну надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , кожен окремо, в судовому засіданні посилалися на обставини, викладені в заяві, вимоги підтримали в повному обсязі, просили заяву задовольнити.

Заінтересована особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бака О.В. в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу за її відсутності.

Представник заінтересованої особи Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі.

Суд, заслухавши заявника, її представника та свідків, дослідивши надані заявником докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 07 лютого 2022 року Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)складено відповідний актовий запис № 280, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07 лютого 2022 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , що належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Придніпровською геофізичною розвідувальною експедицією 26 серпня 1997 року на 1/2 частини та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області від 31 серпня 2004 року за р.№ 2-3379.

Спадкова справа № 135/2022 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 заведена 18 серпня 2022 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бакою О.В., номер у спадковому реєстрі 69593613, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69794858 від 18 серпня 2022 року та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 71916850 від 24 березня 2023 року.

Зі спадкової справи вбачається, що місце реєстрації померлої ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року за вих. № 3867.

Встановлено, що за життя ОСОБА_3 склала заповіт серії ВМО № 253152 від 22 вересня 2009 року, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Меньшиковою К.О. за р.№ 1-2659, що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів № 189763847 від 18 серпня 2022 року, згідно якого усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті заповіла своєму племіннику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В той же час, зі спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 , громадянин Росії відмовився від прийняття спадщини на користь позивача ОСОБА_1 , про що зробив відповідну заяву, посвідчену 07 липня 2022 року нотаріусом м. Москва РФ Сергєєвою Наталією Юріївною за р.№ 77/733-н/77-2022-1-683.

Встановлено, що 18 серпня 2018 року заявник ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Баки О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте постановою нотаріуса від 14 грудня 2022 року заявнику ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт її проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю протягом п`яти років до часу відкриття спадщини.

Відомості про видані свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом в матеріалах спадкової справи № 135/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 відсутні. Інших спадкоємців за законом та заповітом судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення вимог, суд застосовує наступні норми права.

У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

На підставі частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю та постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини".

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що заявниця є його сусідкою, а померла ОСОБА_3 проживала разом з останньою приблизно з 2013 року, йому відомо, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 мали спільний побут, спільний бюджет, заявник опікувалася ОСОБА_3 . Зі слів чоловіка заявника ОСОБА_1 ОСОБА_8 йому відомо, що ОСОБА_3 є їх родичкою.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що заявник є її подругою, а померла ОСОБА_3 - хрещеною матір`ю ОСОБА_1 . Остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та мешкала сама. Заявник проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_3 була одинока, пенсійного віку, її батьки та чоловік давно померли, а своїх дітей вона не мала, ОСОБА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_10 у 2012 році вирішили її забрати проживати до себе. Свідок стверджує, що вона часто приходила в будинок заявника, в якому також проживала ОСОБА_3 та запевняє, що вони протягом 10 років проживали як одна сім`я, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, ОСОБА_1 опікувалася хрещеною матір`ю як рідною.

Факт проживання ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 заявником ОСОБА_1 з 2012 року по 2022 рік однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом від 21 березня 2023 року, складеного головою квартального комітету № 8 Рубан І.В. в присутності жителів кварталу № 8: ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти, на які посилається заявник ОСОБА_1 , а саме, що остання проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю з 2012 року до дня її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, встановлення факту проживання необхідне заявнику для реалізації спадкових прав, іншого порядку встановлення зазначеного факту немає.

За приписами ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 76-81, 89, 258-259, 263-268, 293, 294, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бака Оксана Василівна про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судові витрати покласти на заявника ОСОБА_1 .

Учасники справи:

-заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

-заінтересована особа: Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, ,місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область,м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 14;

-заінтересована особа: приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бака Оксана Василівна, місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 35-81.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 08 травня 2023 року.

Суддя Д.І. Городецький