Справа № 487/2617/23
Провадження № 2/487/1479/23
13.06.2023 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Лагоди А.А.,
за участю секретаря судового засідання Ходикіна М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,
16.05.2023 року представник позивача ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, яким просить розірвати шлюб з ОСОБА_3 який є громадянином Російької Федерації.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, даний шлюб було зареєстровано Кропотінським відділом РАЦС Кавказького району Краснодарського краю Російської Федерації, оскільки сторони на час реєстрації шлюбу проживали на території Російської Федерації. Після цього відповідач деякий час проживав на території України разом із родиною за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом сторони припинили шлюбні відносини, відповідач повернувся до Російської Федерації, місце проживання якого позивачці не відомо. Отже, з 2016 року сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, зв`язок один з одним не підтримують. Подальше збереження родини, з урахуванням їх з відповідачем відносин, позивачка вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати.
В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник надала суду письмову заяву, у якій зазначила про те, що позов підтримує, та, просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності; водночас, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача. Як зазначено представником позивача, останнім відомим позивачці місцем проживання відповідача є адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань від нього до суду не надходило, відзив до суду не подано.
У зв`язку з неявкою відповідача та не надання відзиву суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 04.12.2015 позивачка уклала шлюб з відповідачем громадянином Російської Федерації, який був зареєстрований Кропотінським відділом РАЦС Кавказького району Краснодарського краю Російської Федерації і зроблено відповідний актовий запис № 563. За повідомленням Заводського відділу у м. Миколаєві УДМС у Миколаївській області від 20.05.2023 № 4810-586-4810.1-23 гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала паспорт серії НОМЕР_1 в Заводському РВ у місті Миколаєві УДМС України в Миколаївській області 22.01.2016 у зв`язку зі зміною прізвища після укладення шлюбу з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Заводським РВ у місті Миколаєві УДМС України в Миколаївській області 20.11.2013 та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого Кропоткинськм відділом РАЦС Кавказького району Краснодарського Краю Російської Федерації від 04.12.2015 року. Від даного шлюбу сторони не мають дітей.
На час розгляду справи сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, зв`язок один з одним не підтримують.
Згідно письмових пояснень позивача, подружні стосунки з відповідачем припинені з 2016. Оскільки подружжя втратило почуття любові один до одного, та, має різні погляди на сімейне життя, позивач вважає, що, подальше збереження шлюбу є неможливим.
Вказані обставини, встановлені судом, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права.
Згідно ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон), особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Згідно ст.17 Закону, виникнення і припинення цивільної правоздатності фізичної особи визначається її особистим законом. Іноземці та особи без громадянства мають цивільну правоздатність в Україні нарівні з громадянами України, крім випадків, передбачених законом або міжнародними договорами України.
Згідно ст.58 Закону, шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Згідно ст.60 Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.
Згідно ст.63 Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються наступними нормами права.
Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.
Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно роз`яснень, наданих у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Згідно ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
З урахуванням викладеного, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову - дійшов висновку про те, що, даний позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, зокрема позивача.
Одночасно, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.
На підставі викладеного, суд, керуючись ст.ст. 2,4,13, 81-82, 89,142, 263-268, 280 ЦПК України, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України, -
Позов представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб, укладений 04.12.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований Кропотінським відділом РАЦС Кавказького району Краснодарського краю Російської Федерації і зроблено відповідний актовий запис №563 розірвати.
Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити « ОСОБА_5 ».
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , 1992 року народження, адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: не відомий.

Суддя А.А. Лагода