провадження № 2/336/1558/2023
УХВАЛА

іменем України

13 червня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №336/2616/23 (провадження 2/328/1558/23), за позовною заявою Військової академії (м. Одеса), в особі представника Гуцалюк Роман Сергійович, до ОСОБА_1 , про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах, -

встановив:

24 березня 2023 року до суду надійшла позовна заява Військової академії (м.Одеса), в особі представника позивача Гуцалюк Р.С., до ОСОБА_1 про про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової академії (м.Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 359052,09 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5385,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що на підставі наказу начальника Військової академії (м. Одеса) від 20.07.2017 року № 40-РС призначено на посаду курсанта. Наказом начальника Військової академії від 20.07.2017 року № 351 відповідача призначено на посаду курсанта першого курсу навчання та з 20.07.2017 року зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами.

Начальник навчального курсу звернувся до командування Військової академії з рапортом про відрахування з числа курсантів Військової академії курсанта ОСОБА_1 у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суд по справі 521/6931/19, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі.

Про порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі відповідач був попереджений.

Наказом начальника Військової академії від 25.03.2020 року № 15-РС згідно рапорту у відповідності до пункту 3.2, п. 3.9 та абз. 20 п. 3.12 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.12.1997 року № 490 матроса ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів «у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили», відповідно до п. 36, 277 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 та п. 2.14 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу з матросом ОСОБА_1 (через службову невідповідність).

25.03.2020 року відповідача направлено до Шевченківського РВК Запорізької області для постановки на військовий облік.

Виходячи з довідки-розрахунку від 25.03.2020 року № 1/55/327, складеної Військовою академією (м. Одеса), загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса) становить 359052 грн. 09 коп.

Невідшкодування на користь Військової академії (м. Одеса) відповідачем суми витрат, пов`язаних з його утриманням в академії, тягне за собою порушення економічних і оборонних інтересів держави.

Відповідач був відрахований зі списків курсантів особового складу Військової академії з 25.03.2020 року згідно з наказом начальника Військової академії від 25.03.2020 року № 66, то між сторонами припинені публічні правовідносини, отже, справа підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства. Представник позивача посилається на позицію Верховного Суду України висвітлену в ухвалі від 12 жовтня 2016 року у справі № 206/5454/15-ц.

31 березня 2023 року позовну заяву Військової академії (м.Одеса), в особі представника позивача Гуцалюк Р.С., до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах залишено без руху та надано п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

05 квітня 2023 року до суду від представника позивача надійшла заява на усунення недоліків. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судові засідання 09 травня 2023 року о 12-00 год. та 13 червня 2023 року о 09-00 год. не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення кореспонденції за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, згідно зі ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно із вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів (частина шоста зазначеної статті).

Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міноборони, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

За змістом статті 25 Закону № 2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міноборони та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

У Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 р. N 964, визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).

Витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Згідно з пунктом 7 Порядку в разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі наказу начальника Військової академії (м. Одеса) від 20.07.2017 року № 40-РС ОСОБА_2 призначено на посаду курсанта на перший курс навчання, з яким 20 липня 2017 року укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу на строк до присвоєння первинного військового звання лейтенант.

20.07.2017 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії (м. Одеса) Гуляком О.В. укладений контракт на час навчання до присвоєння військового звання «лейтенант».

Наказом начальника Військової академії від 20.07.2017 року № 351 відповідача зараховано з 20.07.2017 року курсантом першого курсу Військової академії денної форми навчання, за контрактом, та наказано прибути до Військової академії 28 серпня 2017 року.

Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) № 188 від 31.08.2017 року ОСОБА_1 поставлено на всі види забезпечення за курсантськими нормами.

12 березня 2020 року начальник навчального курсу звернувся до командування Військової академії з рапортом про відрахування з числа курсантів Військової академії курсанта ОСОБА_1 у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком Маліновського районного суду м. Одеси засудженого за ч. 4 ст. 407 КК України, по справі 521/6931/19, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі.

Про порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі відповідач був попереджений.

Наказом начальника Військової академії від 25.03.2020 року № 15-РС згідно рапорту у відповідності до пункту 3.2, п. 3.9 та абз. 20 п. 3.12 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.12.1997 року № 490 матроса ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів «у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили», відповідно до п. 36, 277 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 та п. 2.14 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу з матросом ОСОБА_1 (через службову невідповідність).

25.03.2020 року відповідача направлено до Шевченківського РВК Запорізької області для постановки на військовий облік.

Наказом начальника Військової академії від 17 червня 2020 року № 38-РС до наказу начальника Військової академії від 25.03.2020 року № 15-РС внесено зміни та викладено абзац 2 пункту 2 параграфу 2 наказу в новій редакції: «Згідно абзацу 6 частини 2 статті 24 та статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, пункту 35, 36, 195 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 та п. 2.15 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, 25 березня 2020 року розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу з матросом ОСОБА_1 (через службову невідповідність) та відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ матроса ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність).

Наказом начальника Військової академії від 17 червня 2020 року № 126 до наказу начальника Військової академії від 25.03.2020 року № 66 внесено зміни та викладено абзац 1 пункту 3 наказу в новій редакції, а саме з 25 березня 2020 року виключено зі списків особового складу академії та знято з усіх видів забезпечення та направлено в розпорядження Шевченківського РВК Запорізької області для постановки на військовий облік.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на публічній службі, під час навчання у Військовій академії був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність).

Представник позивача вважає, що між сторонами припинені публічні правовідносини, отже, справа підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства та посилається на позицію Верховного Суду України висвітлену в ухвалі від 12 жовтня 2016 року у справі № 206/5454/15-ц.

Проте, суд, з такою позицією представника позивача, не погоджується, з огляду на наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18), де Велика Палата Верховного Суду не погодилася з висновком судів попередніх інстанцій, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, зазначивши що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне утвердити правову визначеність щодо порядку розгляду вказаної категорії справ.

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно- правовими. справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції та апеляційний суд, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяли не як суди, встановлені законом. Велика Палата Верховного Суду вбачає наявність підстав для скасування таких рішень та закриття провадження у справі з роз`ясненням позивачу права на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Так, у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18) Великою Палатою Верховного Суду зроблений правовий висновок щодо застосування норм права та надано оцінку виключній правовій проблемі у подібних правовідносинах.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.001198 (провадження № 11-878апп19), де Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Велика Палата Верховного Суду підтримала раніше висловлені нею правові позиції.

Аналогічні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі №409/932/19 та від 16 грудня 2020 року у справі №185/10751/18, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Отже, спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерству оборони України, яке є суб`єктом владних повноважень, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Наведені правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду свідчать про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Посилання представника позивача на позицію Верховного Суду України висвітлену в ухвалі від 12 жовтня 2016 року у справі № 206/5454/15-ц, суд не бере до уваги, оскільки в постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 206/5454/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц викладена позиція про розгляд такої категорії справи в порядку цивільного судочинства, проте у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), оскільки указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

На підтвердження викладеного висновку Велика Палата Верховного Суду зауважила, що 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, та вказала, що спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Суд акцентує увагу на позиції Великої Палати, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 у справі №755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), де Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Враховуючи наведене та виходячи з норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує зазначені правові висновки Великої палати, зокрема у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18), у справі № 1.380.2019.001198 (провадження № 11-878апп19), про те, як саме повинна застосовуватися норма права, що регулює предметну підсудність при розгляді категорії справ про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд вбачає наявність підстав для закриття провадження у справі з роз`ясненням позивачу права на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підставами для закриття провадження у справі є обставини, які підтверджують: неправомірність виникнення процесу (п.п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України); неможливість його подальшого продовження; недоцільність його продовження.

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених ст.205 ЦПК України (ст. 255 ЦПК України), перелік якої є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

На підставі викладеного, у даному випадку провадження у справі підлягає закриттю відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, тому що розгляд даного спору належить до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»). Такого клопотання матеріали справи не містять.

Керуючись ст. 255 ч. 1 п. 1, 256, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд-

постановив:

Провадження у цивільній справі №336/2616/23 (провадження 2/328/1558/23), за позовною заявою Військової академії (м. Одеса), в особі представника Гуцалюк Роман Сергійович, до ОСОБА_1 , про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: Л.В. Петренко