Справа № 521/252/20
Провадження № 2/521/88/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Філімончук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відділ опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним та скасування реєстрації свідоцтва на право власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_6 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відділ опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним та скасування реєстрації свідоцтва на право власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову, позивач зазначила, що вона, ОСОБА_7 (прізвище було змінено з ОСОБА_8 ОСОБА_9 разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та

ОСОБА_2 являються власниками квартири за адресою АДРЕСА_1 , в рівних частках.

В квартирі АДРЕСА_2 а проживають всі співвласники зі своїми сім`ями та неповнолітні діти.

Нещодавно її батьки та сестра хотіли їй подарувати свої частки спільної квартири, однак цього зробити не змогли так як квартири з такою площею не існує, за таких обставин їм стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 незаконно та без їх згоди, зробив висновок щодо технічного можливого виділу своєї долі та відокремив свою частку квартири, збільшивши її площу за рахунок їх частин в окрему квартиру за адресою АДРЕСА_3 . Жодних документів щодо відокремлення своєї долі та збільшення її за рахунок їх часток ними не виготовлювалось та не погоджувалось.

На думку позивача, ОСОБА_2 діяв з власної ініціативи, чим позбавив неповнолітніх дітей житлової площі, за рахунок її зменшення. З відділу опіки та піклування дозволів на виділ долі не отримувалось про що свідчить відповідь на їх запит до відділу опіки та піклування, де вказано про те що жодних довідок щодо дозволу на право власності квартири АДРЕСА_4 не надавалось, а відтак, позивачка вважає, що своїми діями відповідач лишив неповнолітніх дітей житла.

Також, ними було отримано квитанцію щодо оплати комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_2 , з урахуванням зменшення житлової площі.

Вона дану реєстрацію права власності вважає незаконною та такою що підлягає скасуванню, а тому просить визнати реєстрацію права власності на квартиру незаконною та скасувати витяг про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , де власником квартири є ОСОБА_2 (а.с.6).

В подальшому, позивач змінила позовні вимоги та просила скасувати державну реєстрацію прав власності нерухомого майна (квартири), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , де власником квартири є ОСОБА_2 (а.с.44).

В подальшому, позивач в черговий раз змінила позовні вимоги та просила визнати реєстрацію права власності на квартиру незаконною і скасувати витяг про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , де власником квартири є ОСОБА_2 та повернути квадратні метри квартирі по АДРЕСА_1 у відповідності до наданих документів на вищевказану квартиру, як було до незаконної реєстрації права власності відповідачем (а.с.161).

В подальшому, позивач ще раз змінила позовні вимоги та просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дишлевої Тетяни Володимирівни Одеський міський нотаріальний округ Одеська обл., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48929508 від 30.09.2019 року , про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 23.8кв.м , житлова площа, 17.2 кв.м .; скасувати запис про право власності № 33453510 в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно, який було внесено на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дишлевої Тетяни Володимирівни Одеський міський нотаріальний округ Одеська обл., індексний номер 48929508 від 30. 09.2019 року , про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою:

АДРЕСА_3 , загальною площею 23.8кв.м., житлова площа, 17.2 кв.м.; встановити порядок виконання рішення суду, шляхом скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 23.8кв.м , житлова площа, 17.2 кв.м., на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дишлевої Тетяни Володимирівни Одеський міський нотаріальний округ Одеська обл., індексний номер 48929508 від 30. 09.2019 року (а. с.240-242).

Позивач надала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач надав до суду заяву, в якій просив про розгляд справи без його участі, також надав до суду відзив на позов, в якому вказав про таке.

У 2002 році квартира АДРЕСА_5 була приватизована її мешканцями, а саме: ним, ОСОБА_2 (1976 р.н.), його матір`ю ОСОБА_10 (1958 р.н.), вітчимом, ОСОБА_11 (1956 р.н.), сестрами (рідними йому по лінії матері), ОСОБА_12 (1985 р.н.) та ОСОБА_13 (1983 р.н.).

Процедура приватизації житла була повністю оплачена за його рахунок, бо у матері і вітчима було скрутне матеріальне становище, а сестри ще не мали доходу бо навчалися. Ця квартира мала два окремих входи, два санвузли та дві кухні, не мала з 2001 року наскрізного проходу (прохід був закладений), що дозволяло мешканцям проживати в двох повністю окремих квартирах, пов`язаних лише загальними електро- і газовою мережами. За півроку до приватизації житла він за власні кошти з метою покращення житлових умов його сім`ї прибудував до квартири АДРЕСА_2 кімнату площею 9,5 кв.м.. Гроші (на будівництво) в сумі 4,5 тис. доларів США подарувала його сім`ї його теща. Ніхто з мешкаючих у квартирі ніякої участі в будівництві кімнати не приймав, тому у подальшому на цю додаткову площу не претендував.

Родичі його давали згоду на поділ квартири по факту володіння займаною ним і ними площею, але лише в усній формі. Письмово підтвердити таку свою згоду вони завжди відкладали на майбутнє, аргументуючи це своєю надмірною зайнятістю. Квартиру було приватизовано між ними п`ятьма в рівних долях, включаючи добудовану ним за власний кошт кімнату,.

Весь цей час ніхто не претендував на цю площу та не заперечував проти користування цією кімнатою виключно його сім`єю. Ніхто не вважав таку ситуацію порушенням чиїх-небудь прав. Тобто, його сім`я 18 років користується займаною площею квартири АДРЕСА_2 , а всі інші мешканці 18 років знають про таке та не заперечують проти.

Проте, Позивач через 18 років схаменувся і намагається виставити ситуацію так нібито весь цей час добудована ним кімната знаходилася у їхньому з позивачкою та іншими родичами загальному користуванні та за яку вони щось сплачували на протязі років та право на яку позивачка нібито втратила через зроблений ним виділ у самостійне окреме житло частки займаною ним і його сім`єю квартири, і це порушило права неповнолітніх дітей Позивача.

Станом на цей час на кожного члена його сім`ї (4 особи) приходилось по 5,95 кв.м. загальної площі квартири АДРЕСА_6 , в той час як Позивач зі всіма проживаючими в (виділеній) квартирі АДРЕСА_2 (всього 6 осіб) мають по 9,3 кв.м. загальної площі на особу. Розміри фактично займаних ними площ квартири не змінювалися з 2001 року (з моменту прибудови додаткової кімнати). у серпні 2017

року їх квартиру відключили від газової мережі за несплату газу. Сума боргу склала 33 тисячі гривень. Він був вимушений зробити в займаній його сім`єю частці квартири електричне опалення та використовувати електроенергію в побутових цілях. Щомісяця він сплачував за своє електроспоживання (фактично, переплачуючи) по 1,5 -2 тисячі гривень У травні 2019 року через накопичений Позивачем (ріднею) борг за електроенергію їх спільну квартиру відключили вже від електромережі. Позивач (рідня) на своїй «території» квартири мала газове опалення та газовий водонагрівач, а також «лівим» дротом підключилася до електромережі суміжної квартири ( АДРЕСА_7 ), яку успадкувала за бабцею його сестра, ОСОБА_14 , в якій вона фактично проживає з чоловіком та двома неповнолітніми дітьми. Через це він був змушеним більш як півроку сплачувати за споживання електроенергії його сусіду ОСОБА_15 , який дозволив скористуватися розеткою в його квартирі та електроподовжувачем. Його житло не опалювалось всі ці півроку.. Весь цей час, з травня по грудень 2019 року, його сім`я залишалась без опалення, без належних санітарно-гігієнічних умов, спала одягнутою у зимовий одяг (неповнолітня дочка спала одягнутою у лижний костюм), тобто вони

ризикували своїм здоров`ям, а Позивач, знаючи про таку ситуацію, залишалася незворушною та не сплачувала свого боргу. А тому він виділив свою долю в спільної квартирі «по технічній можливості» у самостійну квартиру з окремим електролічильником і окремим електропідключенням до мережі. При цьому, під час оформлення поділу квартири АДРЕСА_2 він сплатив весь загальний борг по комунальних платежах (за виключенням газу та електроенергії) в розмірі 4715,90 гривень

Він також звертався до Позивача та інших родичів з пропозицією щодо сплати їхнього боргу за електроенергію у розмірі 25 тисяч гривень за умовою надання ними згоди на виділення його долі в спільної квартирі в самостійне житло. Вони погоджувалися на таку пропозицію за умовою що він спочатку оплатить їхню заборгованість, а вони вже потім дадуть письмову згоду. Він запропонував оформити таку домовленість нотаріально, або погасити їх борг відразу після надання ними згоди на поділ житла, але Позивач відмовилася від цієї пропозиції. Прибудована ним за мовчазною згодою всіх мешканців та за його власний кошт до квартири АДРЕСА_2 А кімната (площею 9,5 кв.м.) ніколи не належала Позивачу (його рідні). Позивач (рідня) ніколи не користувалися цією кімнатою та ніколи не претендували на цю додаткову площу. Тому відчуження цієї площі підчас розділу квартири АДРЕСА_2 на дві окремі квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 не могло жодним чином порушити будь-які права неповнолітніх дітей Позивача чи будь кого іншого. Розділ квартири АДРЕСА_2 на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 за технічними умовами є вимушеним з його боку кроком ради збереження здоров`я його сім`ї, включаючи його неповнолітню доньку, на захист права на житло, на навчання, на захист здоров`я, зробленим через тривалий (з 2002р.) правовий та фінансовий шантаж з боку Позивача (його рідні). На його думку, ніякого відчуження нерухомого майна ні в цілому, ні в частці не відбулося,

тому права неповнолітніх дітей (Позивача та Відповідача) жодним чином не зачіпалися, не порушувалися, отже ця ситуація не вимагала якоїсь уваги з боку Відділу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.

На його думку? задоволення позову судом приведе до наступного: дві окремі на цей час

квартири знов стануть спільним майном через що його (окрема) квартира знов буде відключена від електропостачання за не його борги; його змусять платити по вказаному боргу Позивача (25 тис. грн); його зобов`яжуть виплатити 10 тисяч гривень - витрат Позивача по судовій справі; він понесе збитки по витратам на оформлення розподілу спільної квартири на окремі (25 тис. гривень) і надалі буде потерпати від залежності його родичів, які не мають грошей на погашення комунальних боргів, а тому просив в задоволенні позову відмовити (а.с.104-108).

Треті особи надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про таке.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачем було надано до суду на підтвердження його вимог, наступні докази, які було детально вивчено судом.

Так, відповідно до Розпорядження органу приватизації, від 08.10.2002 року та Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКХ виконкому ОМР 08.10.2002 року, квартира АДРЕСА_5 загальною площею 79,6 кв.м. на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 в рівних частках (а.с.11-12).

Згідно до листа, КП «ЖКС «Хмельницький» Бабич В.А., заяву від 10.12.2019 року розглянуто та КП «ЖКС «Хмельницький» не заперечує проти підключення до внутрішньо-будинкових електромереж кв. АДРЕСА_4 (а.с.7).

Листом, ТОВ «УГР» повідомило, що ТОВ «УГР» не надавало в оренду приміщення для розміщення офісу ТОВ «Пром-строй ЛТД» за адресою: АДРЕСА_8 (а.с.8).

Вказане позивачем ТОВ «Пром-строй ЛТД» не залучено ним до кола осіб у справі і позивачем не роз`яснено для чого він надав в якості доказу по цій справі копію вказаного листа.

Листом, від 19.12.2019 року, КП «БТІ» ОМР повідомило нотаріуса, що станом на 31.12.2012 року, право власності на квартиру АДРЕСА_5 зареєстровано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 в рівних частках, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКХ виконкому ОМР 08.10.2002 року. Дата реєстрації 22.10.2002 р. (а.с.9).

Листом, від 20.12.2019 року, Малиновська районна адміністрація повідомила ОСОБА_1 , що органом опіки та піклування Малиновської районного адміністрації ОМР не видавався дозвіл на відчуження квартири АДРЕСА_5 (а.с.10).

Згідно до ксерокопії паспорту, ОСОБА_1 зареєстрована в кв. АДРЕСА_5 (а.с.13).

Свідоцтвом про шлюб підтверджено, що ОСОБА_16 змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с.15)

Згідно до Свідоцтв про народження, у ОСОБА_1 та ОСОБА_17 народились діти: ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (а.с.16-17).

Згідно до ксерокопії паспорту ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , вони зареєстровані в квартирі АДРЕСА_5 (а.с.20, 22).

Позивачем до позову долучено ксерокопію квитанції з ГЕРЦ, від 05.02.2020 р. щодо оплати комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_5 , в якій вказана загальна площа квартири 55,8 кв.м. (а.с.65).

Позивачем до суду надано також ксерокопію витягу, ксерокопія якого вони не завірена належним чином та виконана таким чином, що текст важко прочитати (а.с.26).

Між тим, згідно до ч.5 ст.95 ЦПК України, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Отже, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів.

Проте, додані позивачем до позовної заяви документи (фотокопії поганої якості), та, всупереч вимогам п.2 ст.95 ЦПК України, вони не завірені належним чином (а.с.7-26).

Таким чином, суд вивчив всі копії документів, що були подані учасниками справи до суду.

Проте, як вбачається з наведеного, інших, належних доказів по справі, ні стороною позивача, ні стороною відповідача за час розгляду справи до суду не було надано.

Приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однак, учасники справи та їх представники, замість того, щоб надати своєчасно, як того вимагають діючі норми законодавства, до суду належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог, або на спростування їх, до суду не надали жодного належного доказу.

Між тим, позивачем неодноразово змінювались вимоги позову, але належного їх обгрунтування, яке б було підтверджено доказами, до суду так і не було надано.

Суд залишав позов без руху (а.с.32), надаючи можливість позивачу усунути зазначені судом, недоліки позову та надати до суду належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Проте, цього зроблено не було.

Натомість, учасники справи систематично звертались до суду з заявами про відкладення розгляду справи, про перенесення розгляду справи, чим розгляд справи надмірно та безпідставно було затягнуто.

У відповідності до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Однак, учасниками справи не було надано доказів, на підтвердження, або спростування заявлених позовних вимог, не звертались вони і з клопотаннями до суду про витребування вказаних доказів.

За змістом ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Законодавцем у ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, відповідачем та його представником багато часу приділено тому, що у них в квартирі відключали світло чи газ, і що це можуть підтвердити інші особи, і що суд повинен допитати тих осіб і вони підтвердять в суді про відключення світла чи газу.

Проте, суд зазначає, що відключення світла чи газу, не є предметом спору у цій справі та не стосується заявлених позовних вимог.

Натомість, доказів щодо реєстрації та виділу спірної квартири АДРЕСА_6 із квартири АДРЕСА_2 , ні відповідачем, ні його представником до суду, за час розгляду справи не було надано.

Вбачається, що була проведена самочинна прибудова до спірної квартири.

Отже, якщо було здійснено нове будівництво об`єкту нерухомості, загальною площею 9,5 кв.м. замість реконструкції існуючої квартири, то відповідачу необхідно було отримати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки.

Проте, доказів щодо вказаного, ні стороною позивача, ні стороною відповідача, до суду надано не було.

Також, не було надано позивачем і доказів того, що вона зверталася до органів місцевого самоврядування з заявою щодо здійснення самочинної прибудови до спірної квартири.

Між тим, у відповідності до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, в тому числі, видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил.

Проте, доказів того, що позивач зверталась з заявою до управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради і що Управлінням з зазначеного питання щодо самовільної прибудови була проведена перевірка, до суду надано не було.

Також, з матеріалів справи вбачається, що кимось була здійснена реєстрація цієї самочинної реконструкції спірної квартири.

Проте, доказів щодо вказаного, ні стороною позивача, ні стороною відповідача, до суду надано не було.

Також, вбачається, що кимось був зроблений висновок щодо здійсненого самочинного будівництва до спірної квартири.

Проте, ні той висновок до матеріалів справи не було долучено, ні інших доказів щодо вказаного, ні стороною позивача, ні стороною відповідача, до суду надано не було.

Не було долучено і самого рішення про реєстрацію.

Не має доказів того, що саме було у даному випадку: чи то виділ, чи поділ спірної квартири, та чи взагалі таке було, доказів до суду не надано.

Посилання позивача на ксерокопію квитанції ОСОБА_20 , в якій вказана менша площа квартира, не є належним доказом для вирішення заявлених в останній редакції позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48929508 від 30.09.2019 року.

При цьому, суд зазначає, що ні копії самого рішення до суду не було надано, ні вказаного реєстратора не заявлено позивачем у його позові до суду учасником справи.

Також, посилання позивача на ксерокопію квитанції ОСОБА_20 , в якій вказана менша площа квартира, не є належним доказом для вирішення заявлених в останній редакції позовних вимог про скасування запису про право власності № 33453510 в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно.

При цьому, суд зазначає, що доказів щодо того запису про право власності № 33453510 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до суду ні позивачем, ні відповідачем, надано не було.

Проте, судом було витребувано у нотаріуса Дишлевої Т.В. зазначені документи, однак з поштового відділення повернувся до суду конверт не врученим (а.с216).

А тому вирішити заявлені позовні вимоги, які позивачем протягом розгляду справи чотири рази змінювались без надання по справі жодного належного доказу, у суду відсутні підстави.

Також, суд зазначає, що позивачем не зазначено у його позові належного кола осіб за вказаними позовними вимогами.

Також, за час розгляду справи не було ні стороною позивача, ні стороною відповідача подано до суду клопотання про призначення та проведення судово-будівельної експертизи, висновком якої можливо було б підтверджено позовні вимоги, або підтверджено можливість виділення в окрему квартиру частки з квартири АДРЕСА_2 .

Згідно ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні доказине мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою - другою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Володіння, користування та розпорядження квартирою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Проте, відповідачем зазначено, що згоди він не отримав від інших співвласників квартири, однак, того? що він звернувся у даному випадку до суду, ним доказів не було надано.

Також, як вже було зазначено судом, за час розгляду справи, сторони не заявляли клопотання про призначення та проведення судової будівельно-технічної експертизи, щодо виділу в натурі частки в спільній частковій власності.

Згідно до п.п. 2.2. «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Однак, вказане відноситься до повноважень Одеської міської ради.

Доказів того, яким чином новому об`єкту, а саме кв. АДРЕСА_6 була надана ця поштова адреса, до суду за час розгляду справи надано не було.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється.

Проте, що саме було у даному випадку, чи то поділ, чи виділ квартири, до суду доказів надано не було.

Виходячи з наданих до суду та вивчених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог до визначеного позивачем кола осіб, оскільки позивачем з часу звернення до суду, а саме з 09.01.2020 року до часу розгляду справи, не було наданого жодного належного доказу.

Керуючись ст. ст. 1-18, 76-82, 95, 141, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відділ опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дишлевої Тетяни Володимирівни Одеський міський нотаріальний округ Одеська обл., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48929508 від 30.09.2019 року , про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 23.8кв.м , житлова площа, 17.2 кв.м.; скасування запису про право власності № 33453510 в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно, яким було внесено на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дишлевої Тетяни Володимирівни Одеський міський нотаріальний округ Одеська обл., індексний номер 48929508 від 30. 09.2019 року, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 23.8кв.м. житлова площа, 17.2 кв.м.; встановлення порядку виконання рішення суду, шляхом скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 23.8кв.м., житлова площа, 17.2 кв.м. на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дишлевої Тетяни Володимирівни Одеський міський нотаріальний округ Одеська обл., індексний номер 48929508 від 30. 09.2019 року, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст. 354 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук