Справа №345/1103/23
Провадження № 2/345/431/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Іванів Олег Богданович, до Новицької сільської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько ОСОБА_2 , у власності якого на час смерті перебувало домоволодіння по АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_2 заповіту не складав. До часу своєї смерті ОСОБА_2 постійно проживав разом із позивачем в домоволодінні по АДРЕСА_1 , хоча залишався зареєстрованим в своєму житловому будинку по АДРЕСА_1 в тому ж населеному пункті.

Оскільки позивач постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому він звернувся до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Гошовської С.В., де подав заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців першої-третьої черги немає. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно нотаріусом було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.

Як вбачається із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку (А), стайні (Б), криниці (№1).

Як вбачається з довідки, виданої Підмихайлівським старостинським округом №2 від 10.11.2022 №814, за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 .Також вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Однак, з січня 2010 року ОСОБА_2 фактично проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 і вів з ним спільне господарство.

Фактично позивач єдиний прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини і подав заяву нотаріусу і не відмовлявся від спадщини у встановлені законом строки.

На вищевказане домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, це право на спадщину підлягає визнанню в судовому порядку.

Також, оскільки для доведеності обставин прийняття спадщини позивачем залежить встановлення факту проживання його із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому такий факт також слід встановити судом.

Оскільки позивач іншим способом не може реалізувати своє право на спадщину за законом, то просить встановити факт, що він проживав однією сім`єю із спадкодавцем - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2010 року і вів з ним спільне господарство, а також просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на домоволодіння в цілому, яке знаходиться по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 09.03.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачу у строк до п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали з матеріалами справи подати відзив на позов.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 03.04.2023 замінено первісного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача Новицьку сільську раду.

В підготовче судове засідання позивач та його представник ОСОБА_4 не з`явилися, однак подали заяву, в якій вказують, що позовні вимоги підтримують, просять задоволити, а розгляд справи просять проводити без їх участі. При винесенні рішення просять взяти до уваги письмові пояснення свідків.

Представник відповідача Новицької сільської ради в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій вказує, що розгляд справи просить проводити без участі представника Новицької сільської ради за наявними в матеріалах справи документами. Заперечення щодо поданої позовної заяви зі сторони Новицької сільської ради відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.6).

Після його смерті позивач звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду (а.с.8).

Спірними є факт постійного проживання не менше як п`ять років на момент відкриття спадщини позивача разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 ..

Як встановлено в судовому засіданні, з січня 2010 року до часу своєї смерті спадкодавець ОСОБА_2 постійно проживав із позивачем в домоволодінні по АДРЕСА_1 , хоча залишався зареєстрованим в своєму житловому будинку по АДРЕСА_1 . Після смерті спадкодавця, позивач здійснював його поховання.

Даний факт підтверджується довідкою, яка видана Підмихайлівським старостинським округом (а.с.9), а також поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які додані до позовної заяви (а.с.22,23,24) , а також поясненнями свідків, які додані до матеріалів справи.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3.21 п. 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підставі зазначених вище доводів позивача та його представника, які не заперечувалися представником відповідача, що оцінені в сукупності з відомостями, які містяться у зазначених вище письмових доказах, належить дійти висновку про доведеність факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Оскільки від встановлення цього факту залежить вирішення спору про право на спадщину за законом, позивач мав підстави звертатися з такою заявою у порядку позовного провадження.

Встановлення цього факту має юридичне значення для позивача, а підтвердити його іншим шляхом він не має можливості, тому вимога позову про встановлення цього факту є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Позивачем надано докази того, що він постійно проживав із спадкодавцем однією сім`єю з ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у зв`язку з чим має право на спадкування за законом у четверту чергу, прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, інших спадкоємців за законом чи за заповітом, що прийняли спадщину після померлого ОСОБА_2 немає.

За таких обставин, оскільки позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених на обґрунтування позову, представник відповідача Новицької сільської ради проти позову не заперечував, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в частині встановлення факту проживання позивача однією сім`єю разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2010 року.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_2 , а саме на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , відсутні правовстановлюючі документи , в зв`язку з чим і нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Як вбачається з довідки, яка видана Підмихайлівським старостинським округом № 2, відповідно до запису в по господарській книзі № 7, за гр. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і був зареєстрований в АДРЕСА_1 , значиться житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , та розташований на неприватизованій земельній ділянці. В даному будинку до дня смерті ОСОБА_2 був зареєстрований тільки він. Заповіт від імені ОСОБА_2 у Підмихайлівському старостинському окрузі не посвідчувався.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.с25), відомості про право власності на нерухоме майно, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , відсутні.

З яких причин ОСОБА_2 не зареєстрував за собою право власності на вказане домоволодіння позивачу невідомо.

Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами».

За таких обставин, суд приходить до переконання, що будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , належало спадкодавцю ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 за законом, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Крім нього, інших спадкоємців, які б в установленому законом порядку звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, та спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, які претендують на обов`язкову частку в спадщині, передбачену ст. 1241 ЦК України, не має. Спадковий договір від імені спадкодавця не укладався.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, проаналізувавши зібрані і досліджені при розгляді справи докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач від спадкового майна не відмовлявся,прийняв спадщину у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що обставини, викладені у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, відтак вважає, що є достатні підстави, щоб позов в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись Конституцією України, ст.ст.317,319,321,1218, 1223, 1264, 1268, 1270, 1296, ЦК України , ст.ст. 200,206, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з січня 2010 року до дня відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на домоволодіння в цілому, яке знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: