Справа № 710/316/23
Провадження № 2/710/214/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2023 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання - Гадіон К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

21.03.2023 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , та складається з об`єктів нерухомого майна: житлового будинку, веранди, веранди, веранди (літ. - A, a, al,a2) загальною площею 79,1 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м; сараю- літньої кухні (літ.-Б); погріба (літ - п/д); погріба (літ. -п/ді); вбиральні (літ.- В); вбиральні (літ.- В1); колодязя (літ.- К); огорожі (№ 1), огорожі (№ 2), вартістю 64 000 (шістдесят чотири тисячі) гривень.

Свій позов позивач мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В. 08.12.2015, зареєстрованого за №1182, є власником 2/3 частин житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Так, 2/3 частини у праві власності на житловий будинок перейшли до позивача в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_2 . Власником іншої 1/3 частини житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, виданого Шполянською державною нотаріальною конторою 12.02.1983 № 263 є ОСОБА_3 . ОСОБА_1 , позивач у справі, зареєстрована та постійно проживає у житловому будинку, починаючи із 04.01.1983. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 та в зв`язку з тим, що за життя вона не мала родичів, - поховання її тіла здійснювала Шполянська міська рада. Водночас у п.2., вказаного Розпорядженням головою Шполянської міської ради, уповноважено службових осіб звернутися із клопотанням до державного нотаріуса в Шполянському районі щодо встановлення заборони відчуження майна померлої. Так, незважаючи на те що, житловий будинок є об`єктом спільної часткової власності, під час проживання в ньому ОСОБА_3 він був фактично розділений його співвласниками на дві відокремлені квартири. Після смерті ОСОБА_3 позивач разом із своїм чоловіком стали використовувати частину будинку, де за життя проживала остання, а саме: вселилися у раніше самостійно виділені їй кімнати та відповідно утримували їх в належному стані. Після смерті чоловіка позивач продовжує добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватися всіма приміщеннями у житловому будинку, утримую його в належному стані, роблю поточні та капітальні ремонти. З огляду на викладені обставини, позивач є добросовісним набувачем 1/3 частини житлового будинку, що належала на правах власності ОСОБА_3 , оскільки володіє тривалий час та безперервно проживає у всьому житловому будинку і утримує його в цілому, починаючи із лютого 2006 року по даний час, та враховуючи те, що у позивача відсутні будь-які інші підстави, визначені чинним законодавством Украйни для набуття права власності на це нерухоме майно, окрім як визнання права власності за набувальною давністю за рішенням суду позивач звернувся до суду з цим позовом.

Заяв, клопотань, від учасників справи до суду не надходило.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та вказав, що позов підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій вказав, що позов визнав у повному обсязі та просить розгляд справи здійснити у його відсутність.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 03.04.2023 було відкрито провадження по справі та витребувано від Шполянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_3 , 1928 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Мотивувальна частина:

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного.

У суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В. 08.12.2015, зареєстрованого за №1182, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 49303280, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі є власником 2/3 частин житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою № 45, виданою 13.02.2023 Шполянським відділком КП Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації, власником 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, виданого Шполянською державною нотаріальною конторою 12.02.1983 № 263 є ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки № 78 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 17.02.2023 виконавчим комітетом Шполянської міської ради ОТГ та підтвердження депутата Шполянської міської ради Осадчої Валентини Михайлівни, ОСОБА_1 , зареєстрована та постійно проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1 , починаючи із 04.01.1983.

Згідно з розпорядженням Шполянської міської ради № 10-р від 03.02.2006 головою Шполянської міської ради уповноважено службових осіб звернутися із клопотанням до державного нотаріуса в Шполянському районі щодо встановлення заборони відчуження майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та в зв`язку з тим, що за життя вона не мала родичів, - поховання її тіла здійснювала Шполянська міська рада.

Відповідно до висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки від 02.03.2023 № 0195/он-23, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Земельне бюро «Хрещатик», дійсна вартість 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 - становить 64000 (шістдесят чотири тисячі) гривень.

Згідно з повним витягом в Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, № Витягу 5, наданого Шполянським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , 1928 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, № інформаційної довідки 72311556, за параметрами запиту « ОСОБА_3 » інформація відсутня.

Згідно з відповіддю Шполянської міської ради ОТГ від 08.05.2023 Відділ ЦНАП Шполянської міської ради ОТГ ОСОБА_1 зареєстрована з 04.01.1983 по АДРЕСА_1 . Інформація про місце реєстрації ОСОБА_3 в Реєстрі територіальної громади відсутня.

Відповідно до Будинкової книги для реєстрації громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку про те, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено такі висновки.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Вказане продубльовано також і в постанові Верховного Суду від 10.01.2023 у справі № 462/1720/21.

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, позивачем доведено той факт, що він користувався житловим будинком по АДРЕСА_1 добросовісно, відкрито та безперервно понад 10 років. Відповідач не надав суду відомості про те, 1/3 зазначеного житлового будинку є об`єктом комунальної власності, рішень сесії Шполянської міської ради щодо частини прийняття будинку до комунальної власності міста не приймалось. Відповідач - Шполянська міська рада об`єднана територіальна громада визнав позов повністю.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності наданих сторонами, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовні відмовити підлягають задоволенню.

Заходи забезпечення позову не застосовувались.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивач просить суд залишити судові витрати у справі на його рахунку.

На підставі викладеного та керуючись, ст.47 Конституції України, ст.ст. 344, 347 ЦК України, керуючись ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 344, 347 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , та складається з об`єктів нерухомого майна: житлового будинку, веранди, веранди, веранди (літ. - A, a, a l,a2) загальною площею 79,1 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м; сараю- літньої кухні (літ.-Б); погріба (літ - п/д); погріба (літ. -п/ді); вбиральні (літ.- В); вбиральні (літ.- В1); колодязя (літ.- К); огорожі (№ 1), огорожі (№ 2), вартістю 64000,00 грн (шістдесят чотири тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.П. Побережна