Справа № 463/4870/22 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/794/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.,

суддів - Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника апелянта - Кріси М.М., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ЛКП «Львівавтодор» на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» про скасування дисциплінарного стягнення,-

в с т а н о в и в:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просив ухвалити рішення, яким скасувати наказ директора ЛКП «Львівавтодор» від 10.05.2022 № 899-к «Про застосування дисциплінарного стягнення».

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що з 19.04.2021 року працює на посаді провідного інженера відділу з паркування ЛКП «Львівавтодор». Оскаржуваним наказом відповідач застосував до нього дисциплінарне стягнення у виді догани за неналежне виконання посадових обов`язків. Підставою для видання наказу стала службова записка згідно з якою він 02.05.2022 року отримав в Управлінні поліції охорони у Львівській області проект договору № ЦП-1-33323 від 01.05.2022, який 03.05.2022 передав на погодження у юридичний відділ, а 05.05.2022 - забрав його з юридичного відділу та передав начальнику відділу з паркування, який службовою запискою подав його директору ЛКП «Львівавтодор» на підпис. Однак, до його посадових обов`язків не входить робота, пов`язана з укладенням договорів та робота, пов`язана з отриманням і передачею ділової документації, внаслідок чого його дії не могли розцінюватись як неналежне виконання посадових обов`язків, а відповідач не вправі був застосовувати до нього дисциплінарне стягнення.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» про скасування дисциплінарного стягнення - задоволено.

Скасовано наказ директора Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» від 10 травня 2022 року № 899-к «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким ОСОБА_1 оголошено догану.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» на користь ОСОБА_1 992,40 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржило ЛКП «Львівавтодор».

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що провідний інженер відділу з паркування, ОСОБА_1 , являвся ініціатором проекту договору № ЦП-1-33323 від 01.05.2022, та відповідно був посадовою особою, яка відповідає за підготовку цього проекту договору, а також за укладення та своєчасне і повне виконання договору.

Вважає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та правову суть поняття «ініціатор договору», фактично ототожнив поняття «ініціатор договору» із поняттям «уповноважена особа», визначення якого врегульовано Законом України «Про публічні закупівлі». Це свідчить про неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції.

Згідно п. 2 розділу ІІ Положення проект договору готується працівником структурного підрозділу Підприємства (далі - Ініціатор договору), до компетенції якого належать питання, що становлять предмет договору, залучаючи при цьому юридичний відділ Підприємства, або Ініціатором договору забезпечується отримання такого проекту від іншої сторони (контрагента). Ініціатор договору є відповідальним за його належну підготовку та укладення.

У спірних правовідносинах Договір про спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об?єктах з реагування наряду поліції охорони, від 13.05.2022 МЦП-1-33323/61 готувався контрагентом. А відтак, Позивач, як Ініціатор цього договору, повинен був забезпечити отримання такого проекту від іншої сторони.

Таким чином, оскільки мало місце недотримання ОСОБА_1 , як Ініціатором договору, порядку ведення договірної роботи, наказом від 10.05.2022 N°899-к «Про застосування дисциплінарного стягнення» ОСОБА_1 , провідному інженеру відділу. з паркування, оголошено догану за неналежне виконання посадових обов?язків та порушення вимог п.п. 2.6 розділу 2 посадової інструкції.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов про скасування дисциплінарного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання позивачем обов`язків, які не передбачені трудовим договором може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач є працівником ЛКП «Львівавтодор» та займає посаду провідного інженера відділу з паркування ЛКП «Львівавтодор».

Наказом відповідача № 899-к від 10.05.2022, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.4), до позивача застосовано заходи дисциплінарного стягнення у виді догани.

Підставою для видання цього наказу стала доповідна записка заступника директора Калитич Є.О. від (а.с.5), за змістом якої позивач 02.05.2022 отримав в Управлінні поліції охорони у Львівській області проект договору № ЦП-1-33323 від 01.05.2022, який 03.05.2022 передав на погодження у юридичний відділ, а 05.05.2022 - забрав його з юридичного відділу та передав начальнику відділу з паркування, який службовою запискою подав його директору ЛКП «Львівавтодор» на підпис. Вказане унеможливило публікування звіту про укладення такого договору, оскільки в силу вимог Закону України «Про публічні закупівлі» такий звіт слід опублікувати протягом трьох днів з моменту укладення договору, тоді як сам договір від 01.05.2022 був підписаний 05.05.2022.

Вважаючи такий наказ незаконним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Відповідно до вимог ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 22 травня 2020 року у справі 761/33628/16, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Згідно статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Загальний порядок та підстави застосування дисциплінарних стягнень передбачені главою Х КЗпП України.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За приписами статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Так, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення слід виходить із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України. З викладеного вбачається, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин. При цьому, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 наведено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків.

Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок.

Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.

У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, доки роботодавцем не доведена його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо з`явленню перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунені самим працівником. Зокрема, до них належать до яких відносяться: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, які постраждали від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за членом сім`ї, який несподівано захворів; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу № 899-к від 10.05.2022 року, підставою для застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 є неналежне виконання посадових обов`язків та порушення вимог п.п. 2.6 розділу 2 посадової інструкції.

Згідно п.п. 2.6 розділу 2 посадової інструкції позивача, до завдань і обов`язків останнього входить розроблення технічної документації, необхідної для належного функціонування майданчиків для платного паркування відповідно до вимог чинного законодавства з подальшим погодженням у відповідних службах.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначаються Законом України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договором про закупівлю визнається господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Отже, договір є кінцевим результатом проведеної процедури закупівлі, який укладається з переможцем цієї процедури.

Крім того, за змістом частини першої статті 11 Закону України «Про публічні закупівлі» відповідальною за організацію та проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі є уповноважена особа, яка визначається (призначається) замовником і яка згідно пункту 6 частини десятої цієї статті забезпечує оприлюднення в електронній системі закупівель інформації, необхідної для виконання вимог цього Закону.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вірно виходив з того, що із дослідженої посадової інструкції провідного інженера відділу паркування не вбачається покладення на позивача повноважень, пов`язаних з укладенням договорів, а також позивач не є уповноваженою особою в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі», внаслідок чого відсутні підстави для висновку, що позивач мав би знати положення Закону України «Про публічні закупівлі» в частині строків оприлюднення звіту про договір про закупівлю і передати договір для підпису в межах цього строку.

Оскільки такі обов`язки трудовим договором на позивача не покладались, їх невиконання не може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, на заперечення позовних вимог, відповідач покликався на те, що наказом директора ЛКП «Львівавтодор» від 28.04.2022 №60 «Про внесення змін до Положення про порядок ведення договірної роботи в ЛКП «Львівавтодор» було введено в дію нову редакцію Положення про порядок ведення договірної роботи в ЛКП «Львівавтодор», яке встановлює основні засади організації договірної роботи в ЛКП «Львівавтодор», а також механізм взаємодії окремих структурних підрозділів Підприємства при підготовці (складанні), погодженні, підписанні договорів, їх реєстрації, оприлюдненні (у разі необхідності), під час виконання та зберігання договорів. Відповідно до цього положення, відповідач вважав, що ініціатором договору про спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, з питань неналежного укладення якого позивачу оголошено догану, міг бути лише працівник відділу з паркування, до компетенції якого належали питання, що становили предмет даного договору.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем не представлено ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений із наказом директора ЛКП «Львівавтодор» від 28.04.2022 №60 «Про внесення змін до Положення про порядок ведення договірної роботи в ЛКП «Львівавтодор».

Наведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням норм процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ЛКП «Львівавтодор» - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.06.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.