Справа № 314/2598/23
Провадження № 2-о/314/69/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу № 314/2598/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Токмак Запорізької області помер його батько ОСОБА_2 . Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувався на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути підставою для здійснення реєстрації смерті, тому він змушений звернутися до суду із вказаною заявою.

Ухвалою суду від 14.06.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Вільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Заявник у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду звернувся з клопотанням про розгляд справи без його участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні заяви ОСОБА_1 покладається на розсуд суду.

За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності заявника та представника заінтересованої особи без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно із даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20.08.1985, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Новопрокопівка Токмацького району Запорізької області, у відомостях про батька зазначено російською мовою « ОСОБА_3 ».

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Таким чином, заявник як син померлого ОСОБА_2 має право на звернення до суду з відповідною заявою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Наказом Міністерства охорони здоров`я № 545 від 08.08.2006 затверджено форми первинної облікової документації та інструкції щодо їх заповнення та видач, закріплено форму лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о).

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть, (форма № 106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Заявником до матеріалів справи надано копії корінця медичного свідоцтва про смерть від 11.05.2023, довідки про смерть № С-05620 від 20.05.2023, а також свідоцтва про смерть, виданого Сімферопольським районним відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції республіки Крим, відповідно до яких ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 годині 02 хвилин у м. Токмак Токмацького району Запорізької області російської федерації. Інших документів, які за своєю формою відповідали б вимогам, затвердженим в установленому законодавством порядку для лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), заявник не має та отримати не може у зв`язку повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, введенням воєнного стану та обмеженням виїзду громадян України на тимчасово окуповану територію України через загрозу життю та здоров`ю.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявникові для реалізації спадкових прав.

Щодо можливості використання як доказів по справі корінця медичного свідоцтва про смерть від 11.05.2023, довідки про смерть № С-05620 від 20.05.2023, а також свідоцтва про смерть, виданого Сімферопольським районним відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції республіки Крим, слід зазначити таке.

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, є недійсними і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія тимчасово окупованих російською федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих російською федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими Кабінетом Міністрів України;

Частиною 3 статті 1 цього Закону встановлено, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, визначено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Зокрема, територія Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області з адміністративним центром м. Токмак, де помер ОСОБА_2 , входить до Переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій України, є тимчасово окупованою російською федерацією з 26.02.2022.

Таким чином м. Токмак Пологівського району Запорізької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Тому будь-який документ, виданий на вищезазначеній території, вважається недійсним і не створює правових наслідків.

Оцінюючи надані заявником документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну і виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини («Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де Європейський суд з прав людини констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Спираючись на сформульований у цих справах підхід, Європейський суд з прав людини наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)».

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у томі числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій територій.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Cyprus v. Turkey»Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе взяти до уваги корінець медичного свідоцтва про смерть, довідку про смерть, а також свідоцтво про смерть, надані заявником, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Беручи до уваги, що встановлення факту смерті необхідно заявникові для реалізації прав та обов`язків, пов`язаних із смертю батька, що чинним законодавством не передбаченого іншої можливості державної реєстрації смерті особи на тимчасово окупованій території України, окрім встановлення факту смерті, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Зі змістом ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 294, 315-317, 319, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Вільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, адреса місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, м. Вільнянськ, вул. Зачиняєва, 22), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Успенівка Токмацького району Запорізької області, визнавши датою смерті: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті: Україна, Запорізька область, Пологівський район, м. Токмак.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

15.06.2023