Справа № 454/853/21 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/135/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Матяш С.І.

з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 червня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обгрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, покликається на те, що з 20.08.2013 року до 15.10.2020 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та 15.10.2020 року, наказом № 48-К, звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Стверджує, що на час звільнення відповідач не виплатив належну йому на день звільнення заробітну плату, у зв`язку з чим 08 лютого 2021 року він звернувся з листом до керівництва шахти в якому просив провести з ним повний розрахунок, виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку та надати довідку про його середній заробіток, проте розрахунок з ним не проведено. Вважає, що відповідачем порушено його право на отримання заробітної плати, в тому числі заборгованості по виплаті такої. З наведених підстав просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у розмірі 351 993,87 грн.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи в сумі 355 370,31 гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» в користь держави судовий збір в сумі 1600 гривень.

Рішення суду оскаржило Приватне акціонерне товариство «Шахта «Надія», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не врахував, що заборгованість відповідача по заробітній платі становила на день звільнення позивача 80 700,68 грн., а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутий судом, складає 355 370,31 грн., що в понад чотири рази перевищує розмір заборгованості та не відповідає принципу співмірності та пропорційності. Вказує, що з 02.11.2020 року до 26.03.2021 року у зв`язку із заборгованістю за спожиту електроенергію шахта була повністю відключена від електроживлення та було оголошено простій, що потягнуло за собою неможливість видобутку вугілля, а відповідно і його реалізації з метою погашення заборгованості по заробітній платі. Вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що питання виплати заборгованості перед працівниками шахти вирішувалось на рівні Верховної Ради України, шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» за №6166 від 11.10.2021 року, яким було передбачено виплату заборгованості по заробітній платі перед працівниками шахти, проте Верховна Рада України не проголосувала за вишевказані зміни, а відтак заборгованість перед звільненими працівниками залишилась не погашеною. Стверджує, що вина відповідача у несвоєчасній виплата заборгованості по заробітній платі відсутня, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені трудові права позивача, оскільки при звільненні з роботи 15 жовтня 2020 року йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі, що є підставою для стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.10.2020 року по 23.06.2022 року в розмірі 355 370,31 гривень.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що з 20.08.2013 року до 15.10.2020 року ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Шахта «Надія».

Згідно з наказом №210-к від 15.10.2020 року ОСОБА_1 звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Згідно з довідкою №15/98 від 12.02.2021 року, виданою ПрАТ «Шахта «Надія» заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 станом на жовтень 2020 року становить 80 700,68 гривень, середньоденна заробітна плата становить 844, 11 гривень.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на день звільнення ОСОБА_1 не була виплачена належна йому заробітна плата, заборгованість по заробітній платі на день звільнення позивача становила 80700,68 грн., відтак, період затримки виплати заборгованості по заробітній платі, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки, становить з 15.10.2020 року по 23.06.2022 року, тобто 421 робочий день.

Позивачем розраховано середньоденну заробітну плату, що становить 844, 11 грн. у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, з таким розрахунком відповідач погодився, що підтверджується довідкою №15/98 від 12.02.2021 року, виданою ПрАТ «Шахта «Надія», та з врахуванням кількості днів затримки виплати заробітної плати, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 355 370,31 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових відносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересам працівника та роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження №14-62цс18, дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження №14-62цс18, зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 , колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження №14-62цс18, зазначені у ній критерії, які слід було б враховувати при визначенні розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем, як в момент звернення до суду з даним позовом, так і на час ухвалення рішення судом першої інстанції становить 80 700,678 гривень, у той час, як розмір стягнутого судом середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 355 370,31 грн. більш ніж у чотири рази перевищує розмір заборгованості по заробітній платі, невиплаченої позивачу при звільненні, що є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення, несправедливим щодо роботодавця та порушує принцип співмірності, відтак колегія суддів вбачає можливим зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 , і стягує такий в розмірі 80 000,00 гривень, вважає, що такий розмір середнього заробітку є співмірним відносно розміру невиплачених при звільненні сум, справедливим і таким, що відповідає обставинам даної справи, а також з огляду і на те, що відповідачем заборгованість по заробітній платі не виплачена ОСОБА_1 і на день розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Зменшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), а також висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 08 липня 2020 року у справі № 761/17815/18 (провадження № 61-21117св19), від 29 липня 2020 року у справі № 212/6331/19 (провадження № 61-1610св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 152/1957/15 (провадження № 61-4141св20), від 27 січня 2021 року у справі № 332/3682/17 (провадження № 61-9206св20), від 10 лютого 2021 року у справі № 542/656/16-ц (провадження № 61-21050св19, від 24 лютого 2021 року у справі № 592/3597/20 (провадження № 61-15108св20), від 03 березня 2021 року у справі № 279/6777/19 (провадження № 61-9918св20), від 24 березня 2021 року у справі 359/8379/17 (провадження № 61-13585св20) та від 16 квітня 2021 року у справі № 761/11253/19 (провадження № 61-10729св20).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 червня 2022 року змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 з 355370.31 грн. до 80000.00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18.05.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк