БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2077/22
Провадження № 2/497/80/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Ільєва Д.Д.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Цоєвої В.В.,

представника відповідача адвоката Артем`євої К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу зі спадкоємця,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить стягнути на його користь з відповідача, що є спадкоємцем гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 грошові кошти за борговою розпискою, що була видана 19.04.2019р. спадкодавцем ОСОБА_3 про те, що вона отримала в нього позивача ОСОБА_1 грошові кошти в борг в розмірі 74704грн., у присутності двох свідків, та просить стягнути з відповідача на його, позивача, користь, понесені ним судові витрати.

В обґрунтування вимог позову позивач стверджує, що гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, не виконавши зобов`язання за розпискою. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, яка засвідчує факт отримання позики у борг. Спадкоємцями гр. ОСОБА_3 є він, позивач, та відповідач ОСОБА_2 , який вимогу його, позивача не задовольнив, позиковий борг не повернув, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав.

11.01.2023р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, якою представник відповідач просить відмовити у задоволенні позову

17.01.2023р. від позивача надійшла відповідь на відзив, яким він зазначив, що викладені у відзиві на позов факти та обставини не спростовують обставин та належності і допустимості наданих позивачем доказів.

За клопотанням позивача судом витребувано в приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтарева В.В. докази: витяг зі спадкового реєстру та копію спадкової справи щодо майна спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні представник позивача адвокат Цоєва В.В. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач також просив задовольнити в повному обсязі його вимоги, пояснивши, що фактично він переважно спілкувався зі спадкодавицею останнім часом перед її смертю, оскільки є її далеким родичем його попросила теща допомогти ОСОБА_3 , яка хворіла на онкозахворювання і потребувала вартісного лікування, а тому чималеньких коштів. Оскільки в родині ОСОБА_3 не виявилося достатньої кількості грошей, вона вирішила продати земельні ділянки: в неї були дві одна присадибна, друга сільськогосподарського призначення, тому першу ділянку він придбав без перешкод, адже чинне законодавство це дозволяє, однак, почавши оформлювати другу ділянку до купівлі-продажу, з`ясувалося, що вона неправильно оформлена і потрібно переробляти чималенько документів, на що він за розпискою позичив ОСОБА_3 . Та, оскільки земельну ділянку переоформити за життя ОСОБА_3 не вдалося, вона написала на нього заповіт. Після її смерті з`ясувалося, що вона позичала ще в банках в неї бкло принаймні два кредити, і банк звернувся з відповідною заявою до нотаріуса, а потім і до суду, і тому з нього, позивача ОСОБА_1 , рішенням суду стягнуто борги спадкодавиці на користь Банку, який мав право обирати з кого зі спадкодавців стягнути борг ОСОБА_3 . А тому він, позивач, вважає несправедливим, що він, окрім того, що не отримав свої кошти за розпискуою зі спадкодавиці, яка сподівалася вилікуватися, та й ще має за неї сплачувати кредити Банку, адже земельну ділянку, яку він оформив за заповітом ОСОБА_3 у спадщину, - він, позивач, фактично купив за життя спадкодавиці. Куди ОСОБА_3 поділа стільки коштів він не розуміє, але на його думку, вона не встигла витратити усіх коштів. що від нього отримала і частину цих коштів знайшли в неї вдома відповідач з його дружиною, а тому справедливо, на його, позивача, думку, щоби відповідач ОСОБА_2 син ОСОБА_3 допоміг сплатити йому, позивачу, борг банкам, адже після спадкодавиці залишився ще житловий будинок.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Артем`єва К.М., заперечуючи проти задоволення позову, просила відмовити у задоволенні вимог позивача, стверджуючи, що відповідач ОСОБА_2 , хоча й звернувся з відповідною заявою до нотаріуса, сподіваючись на спадщину у виді земельної ділянки, але не отримав у спадщину нічого, бо в його матері спадкодавиці ОСОБА_3 на момент її сперті у власності, як виявилося, була лише земельна ділянка, яку успадкував за заповітом позивач.

Вислухавши у судовому засіданні думку позивача, його представника, представника відповідача, та їх доводи, розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Вимогами ст.ст.76,81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків, тощо.

Судом з наданих доказів і відомостей встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати відповідача ОСОБА_2 спадкодавиця ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть НОМЕР_1 , яке було видане 18.05.2019р. Болградським районним відділом державної РАЦС ГТУЮ в Одеській області, а/з №387 (а.с.10);

- згідно розписки спадкодавиці ОСОБА_3 , вона отримала в борг у позивача ОСОБА_1 гроші в розмірі 74704грн., факт отримання грошей підтверджується підписами двох свідків (а.с.9);

- згідно свідоцтва про спадщину за заповітом (від 05.12.2019р. за р.№1233, а.с.11), ОСОБА_3 залишила у спадщину земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0268, яку прийняв позивач ОСОБА_1 ; на момент смерті на ім`я спадкодавці іншого нерухомого і рухомого майна не було зареєстровано;

Позивач після прийняття спадщини прийняв і борги спадкодавця відповідно до ст.1216 ЦК України, та не заперечує проти цього.

Так статтею 606 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Зазначена у ст.606 ЦК України підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що стаття 606 ЦК України має застосовуватися судом до спірних правовідносин в разі, якщо до стороні, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один з суб`єктів правовідношень у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб`єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін. А відтак, зобов`язання по даній розписці припинені відповідно до ст. 606 ЦК України.

Відповідач, прийнявши спадщину на підставі закону, відповідає за зобов`язаннями спадкодавця відповідно до статті 1282 ЦК України. Як вже було зазначено вище, спадкодавиця на час смерті мала у власності лише земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0268.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1ст.1268 ЦК України). Дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у ч.ч.3 і 4 статті 1268, та у ст.1269 ЦК України.

Так, згідно з ч.3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А, відповідно до ч.1ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця має право протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Однак, відповідно до положень ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, і в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. В разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст.1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. В разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок в неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст.1282 ЦК України.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019р. (у справі №640/6274/16-ц), при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати наступні обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1ст.1282 ЦК України.

Разом з тим, позивач, що є одночасно і спадкоємцем, і кредитором, не зазначив та не надав жодного доказу (окрім зазначеної земельної ділянки, яку сам і прийняв у спадщину), про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого іншого рухомого/нерухомого майна та його вартості, та яке прийняв у спадщину відповідач.

Будь-які інформаційні довідки про інше нерухоме і рухоме вартісне майно, що належали безпосередньо спадкодавцю померлій ОСОБА_3 в матеріалах даної справи відсутні.

А відтак, відповідач не може відповідати своїм майном перед позивачем, якій теж є спадкоємцем та отримав майно від спадкодавця і є стягувачем та боржником в одній особі.

Так, у судовому засіданні позивач надав усні пояснення в яких зазначив такі деталі: .. .кошти він давав їй (спадкодавцю ОСОБА_3 ) на її прохання, оскільки вона бажала продати йому земельну ділянку, а він хотів купити, після того як він порахував, що вже дав багато коштів, (не пам`ятає скільки) приблизно 1000 доларів, вирішив що потрібно написати розписку... розписка була підписана з ранку, потім вони (спадкодавець та позивач) поїхали до нотаріуса, потім він возив її до банку, очікував поки вона скупиться на базарі та потім відвіз її до лікарні, ближче до 16-ї годині

Свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , що були запрошені позивачем, у судовому засіданні підтвердили, що були присутні під час укладення договору позики між спадкодавцем ОСОБА_3 і позивачем ОСОБА_1 , та, ознайомившись у судовому засіданні з оригіналом розписки, яку показував їм по черзі, під час допиту кожного окремо позивач ОСОБА_1 , підтвердили свої підписи у розписці та факт того, що спадкодавець дійсно позичила у борг в позивача кошти у вказаній в розписці сумі, надавши суду докладні пояснення щодо обставин складання розписки та отримання ОСОБА_3 від позивача коштів у борг, а також суму позики.

Тому відповідач і його представник відмовилися від свого клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки заявляли це клопотання маючи сумніви в оригінальності розписки.

Проте, ані пояснення позивача, ані свідчення свідків не мають значення для вирішення даної справи, оскільки, відповідно до ст.1282 ЦК України, позивач не довів, та не надав належних та допустимих доказів про те, що відповідач отримав достатній обсяг спадкового майна та його вартість, та визначив межі відповідальності спадкоємця ОСОБА_2 за боргами спадкодавця ОСОБА_3 .

Крім того, як зазначив сам позивач у судовому засіданні, зазначена розписка була складена на його вимогу ОСОБА_3 , оскільки він бажав купити в неї земельну ділянку, яку потрібно було ще дооформити, тому він дав їй коштів стільки, скільки вона просила, та вона, щоби він не хвилювався, залишила йому заповіт.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може надати суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено лише з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи у підсумку належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо у даній справі, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності з обставинами та відомостями, що надані суду сторонами, та, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За правилами ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст.1282 ЦК України, 12,23,76,81,141,258 259,263-265 273,358 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу зі спадкоємця.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2ст.358 цього Кодексу. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 26.05.2023 року.

Суддя А.В. Кравцова