Справа № 309/1610/23
Провадження № 2/309/319/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О. Я.

при секретарі Кальчевій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хуст в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 45000 грн. відповідно до розписки від 28.01.2022 року за договором позики.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 28.01.2022 року ОСОБА_2 позичив від ОСОБА_1 грошові кошти на в розмірі 45000 грн., які зобов`язувався повернути в повному обсязі до 01.05.2022 року, про що ним власноручно складено письмову розписку.

Після спливу терміну договору позики - 01.05.2022 року, позивач неодноразово звертався з усними проханнями про повернення боргу. На прохання позивача відповідач не реагує, грошові кошти не повертає.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути із відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором розписки в розмірі 45000 грн.; три проценти річних від простроченої суми 1254 грн., втрати від інфляції - 7151, 79 грн.; проценти на рівні облікової ставки Національного банку України 19676, 72 грн. та понесені ним судові витрати за сплату судового збору та на професійну правничу допомогу.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, його представник адвокат Кричфалушій І.І. подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задоволити.

Відповідач в судові засідання 11.05.2023 року, 13.06.2023 року не з`являвся, належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду, не з`являвся в судові засідання без поважних причин, не подав відзиву на позов, не заперечив позовних вимог.

Розгляд справи проведено у відсутності сторін у відповідності до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів в порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 28.01.2022 року ОСОБА_2 позичив від ОСОБА_1 грошові кошти на в розмірі 45000 грн., які зобов`язувався повернути в повному обсязі до 01.05.2022 року, про що ним власноручно складено письмову розписку.

Після спливу терміну договору позики - 01.05.2022 року, відповідач ОСОБА_2 не повернув позивачу борг.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України) і вимогами законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Верховний Суд України, у постанові від 18.09.2013 р., виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів.

Позивачем доведено матеріалами справи обставини того, що відповідач ОСОБА_2 28.01.2022 року отримав від позивача ОСОБА_1 суму 45000 грн., які зобов`язався повернути до 01.05.2022 року, про що написав розписку (а.с.5). Свого зобов`язання ОСОБА_2 не виконав, що доведено позивачем та змусило його звернутися із позовом для захисту його прав.

Відповідач не заперечив позов, не спростував обставини, зазначених позивачем.

У відповідності до ст.ст. 610, 612, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи встановлені дослідженими доказами обставини у справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати в справі - суму судового збору в розмірі 1073 грн., який підлягає покладенню на відповідача, відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи додано договір про надання правової допомоги від 20.03.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , акт виконаних робіт, розрахунок щодо визначення розміру виплати за надану правову допомогу до договору про надання правової допомоги від 20.03.2023 року, якими підтверджується розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем ОСОБА_1 .

За наведених обставин, витрати на правову допомогу, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 218, 526, 611, 623, 625 ЦК України, ст.ст.10,12, 13,18, 81, 223,259,263-265, 354 ЦПК України, ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 суму боргу в розмірі 45 000 грн., три проценти річних від простроченої суми 1254 грн., втрати від інфляції - 7151, 79 грн.; проценти на рівні облікової ставки Національного банку України 19676, 72 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1073 гривень та витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 12000 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.