БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/293/23
Провадження № 2/497/252/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

секретаря судового засідання - Деревенського І.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним, позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай), орієнтовною площею 2.7 умовних кадастрових гектарів, за рахунок земель запасу с.Табаки Болградського району Одеської області, як за колишнім членом КСП "Україна".

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був прийнятий у 1995 р. у члени колгоспу «Україна», що було розташоване в с. Табаки та с.Залізничне Болградського району Одеської області де працював рядовим робітником.

Згідно Архівного витягу від 29.03.2021р. за вих.№472/05-23 з історичної довідки справи фонду №р-77/Т СВК «Україна», у 1946 р. на території Табаківської сільської ради було створено сільськогосподарську артель ім.Жданова, яку у 1953 р. було перейменовано в колгосп «Україна».

16.11.1992 р. згідно з протоколом загальних зборів колгоспників №3, на підставі Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Земельного кодексу України, та особистих заяв членів колгоспу, на добровільних засадах, на базі пайової майнової та земельної власності, колгосп «Україна» було реорганізовано та створено КСП «Україна», яке є правонаступником колгоспу «Україна».

У зв`язку з реалізацією державної аграрної політики та реформування КСП та створення на їх базі суб`єктів господарювання на принципі приватної власності збори уповноважених членів КСП «Україна», згідно протоколу №1 від 18.02.2000 р., вирішили реорганізувати КСП у виді розділу та створення на його базі СВК по територіальності - СВК «Україна» у с. Залізничне та СВК «Табаки» у с.Табаки з 11.04.2000 р.

Він, позивач ОСОБА_1 згідно особового рахунку № НОМЕР_2 дійсно працював в колгоспі (КСП/СВК «Україна») Болградського району Одеської області за період з 1995-1999 роки, та по теперішній час постійно проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1 , крім періоду з 1998 - 2000 р. коли перебував на строковій військовій службі у збройних силах України без зняття з реєстрації місця проживання.

Однак, його позивача прізвище відсутнє у списку працівників - колгоспників КСП «Україна», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю. Йому сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся і не видавався.

Вважає, що його законні права на земельну частку (пай) були порушені КСП і підлягають захисту в судовому порядку.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою суду від 15.02.2023 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 07.03.2023 року о 09:00 годині (а.с.21), про що було сповіщено сторін (а.с.22).

02.03.2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Кірчева І.І. про надання можливості участі в судовому засіданні, призначеному на 07.03.2023 року о 09:00 годині в режимі відео-конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.23).

На підставі ухвали суду від 03.03.2023 року задоволено клопотання представника позивача Кірчева І.І. про проведення підготовчого та наступних судових засідань в режимі відеоконференції по справі за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності на земельну частку (пай). Надано можливість представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Кірчеву Ігорю Івановичу приймати участь в підготовчому засіданні по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності на земельну частку (пай), призначеному на 09:00 годину 07.03.2023 року та послідуючих судових засіданнях в режимі відео-конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.25), що доведено до відома представника позивача (а.с.26).

Підготовче засідання за участю представника позивача було відкладено на 22.03.2023 року (а.с.30, 31) на підставі клопотання представника відповідача (а.с.29), про що повідомлено сторін по справі (а.с.32).

15.03.2023 року представником відповідача подано на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якої просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.33-36).

В обґрунтування заперечень представник відповідача вказує на те, що на підтвердження доводів, щодо відсутності у списку працівників - колгоспників КСП «Україна», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю прізвища позивача, яке є основою порушення його прав та головною підставою для звернення до суду для захисту цих прав, останній жодних доказів цього твердження не надає. Оскільки доказів відсутності прізвища Позивача у додатку до державного акту КСП «Україна» не наведено, то це твердження є лише припущення, що в свою чергу є порушенням ч. 6 ст. 81 ЦПК, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Причиною не включення до списку, доданого до державного акту на право колективної власності на землю, позивач називає перебування на строковій військовій службі у Збройних силах України у період з 1998 по 2000 рр. Як доказ цього позивач надає довідку старости села Табаки № 125 від 16.03.2021 року.

Довідка представника органу місцевого самоврядування (зокрема, старости) не є документом, яким може бути підтверджено проходження військової служби в Збройних силах України. Так, відповідно до ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком та закінченням проходження військової служби є конкретний день, а не роки, як вказано у довідці старости села Табаки: 1998-2000, що унеможливлює більш точно і конкретно спів віднести це твердження з іншими фактами, подіями і обставинами справи. Крім того, інформація з довідки старости села Табаки суперечить інформації, викладеній в архівній довідці відділу «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад Болградського району» від 29.03.2021 р. за № 471/05-23, де за 1998-1999 в графі «Выполнение годового минимума выходов/дней (+целина и др.)» проставлено відповідні цифри «282» і «27». Тобто, інформація про військову службу в 1998-2000 роках суперечить інформації про відпрацьовані дні в 1998-1999 роках в КСП «Україна». Все вищевикладене свідчить про те, що твердження позивача про те, що він проходив військову службу у лавах ЗСУ в 1998-2000 роках суперечать вимогам ст.ст.79, 80 ЦПК відносно достовірності та достатності доказів, оскільки відсутні докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність обставини справи, яка входить до предмету доказування (факт проходження військової служби).

Окрім того, в своїй заяві позивач стверджує, що він був прийнятий у члени КСП «Україна» у 1995 році і залишився ним під час строкової військової служби і в цей час було порушено його право на земельну частку (пай), посилаючись на довідки старости села Табаки та відділу «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад Болградського району», як на докази цього твердження. В статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» встановлені загальні вимоги до членства в КСП, а саме: членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують статут. Оскільки на підставі даних паспорта громадянина України в 1995 році позивач не досяг 16-річного віку, то він не міг бути прийнятий в члени КСП в цьому році, тому як це б порушувало вимоги вищевказаної статті закону. Окрім того, статтею 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому вказується у статуті, на основі якого діє колективне сільськогосподарське підприємство. Позивачем надано доказ, на підставі якого можна лише встановити факт трудової діяльності в КСП «Україна» в 1995-1999 роках, але не надано доказів членства у відповідності до вимог статуту КСП «Україна», дати початку та припинення свого членства.

А тому на думку представника відповідача, все вищевикладене свідчить про те, що в порушення вимог ст.ст.79-81 ЦПК щодо достовірності, достатності доказів та обов`язку кожної сторони доведення тих обставин, на які вона посилається, позивачем:

- не надано доказів відсутності прізвища позивача в додатку до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна»;

- не надано доказів, з яких можна встановити дату, коли було порушено право позивача - тобто дату видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна»;

- не надано доказів членства в КСП «Україна» відповідно до вимог статуту, зокрема, на дату видачі державного акту на право колективної власності на землю;

- не надано достовірних доказів проходження військової служби (військовий квиток, трудова книжка тощо), оскільки довідка старости села Табаки протирічить іншим доказам та не дає встановити конкретні дати початку та звільнення з військової служби;

- не доведено, що під час військової служби Позивач залишався членом КСП «Україна» та що саме в цей час було порушено його право, а саме: було видано державний акт на право колективної власності на землю та додаток до нього (а.с.33-36).

З цих підстав, представник відповідача просить в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

21.03.2023 року представником позивача надіслано відповідь на відзив на позовну заяву з доданими документами (а.с.37-49), в якому представник позивача звертає увагу на те, що в позовній заяві та у її додатках до позову містяться архівні довідки з відділу «ОТА ТГ Болградського району» Болградської районної ради, що ОСОБА_1 . 1980 р.н., згідно особового рахунку № НОМЕР_2 дійсно працював в колгоспі (КСП/СВК «Україна») Болградського району Одеської області за період з 1995-1999 роки.

Копії додатку до державного акту до позовної заяви не додано, оскільки до Архівного відділу Болградської РДА Одеської області не надходили на державне зберігання після ліквідації КСП «Україна», відповідні додатки до Державних актів, де зазначені списки громадян-членів колгоспу.

По твердженню представника позивача під час видачі Державного акту на право колективної власності на землю, а саме 15.02.1996 році ОСОБА_1 був членом КСП «Україна» в період з 1995 р. по 1999 р. про що свідчить ОСОБА_2 довідка від 29.03.2021р. за вих.№471/05-23 видана відділом «ОТА ТГ Болградського району» Болградської районної ради, в якій зазначено про наявність особового рахунку та виконання трудоднів за період з 1995 по 1999 рр.

Згідно військового квитка серії НОМЕР_3 від 14.12.1998 р., який був виданий Болградським РВК Одеської області, є запис, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Болград, був визнаний придатним до стройової служби та призваний на строкову військову службу і направлено у військову частину 14.12.1998 р.. Також зазначено, що 08.01.1999 р. у військовій частині НОМЕР_4 було прийнято останнім військову присягу. 17.05.2000 р. на підставі наказу МОУ за №48 від 22.02.2000 р. по закінченню строку служби звільнений (демобілізований) в запас. У військовому квитку зазначено у арк. 8-9 про проходження військової служби. А саме наказом від 23.12.1998 р. було отримано ВОС - 824182, потім 25.11.1999 р. стає командиром відділення - механіком згідно наказу №615 від 25.11.1999р. А вже наказом за №118 від 17.05.2000р. було виключено зі списків військової частини. Отже, в період з 23.12.1998 р. по 17.05.2000 р. перебував у лавах Збройних Сил України, що підтверджується відповідними записами, які є у військовому квитку позивача.

На момент видачі двох Державних актів на право колективної власності на землі с. Табаки та с. Залізничне, Белградського району Одеської області серії ОД від 15.02.1996 р., можна зробити висновок, про те, що ОСОБА_1 дійсно був членом КСП «Україна». А отже, має усі законні підстави для визнання права на земельну частку (пай) за рахунок земель запасу Болградської міської ради у с. Табаки.

Усе вищезазначене, на думку представника позивача, свідчить про те, що позивач не отримував сертифікат на право на земельну частку (пай), а отже порушено його законне право, яке гарантоване йому чиним законодавством України (а.с.37-49).

22.03.2023 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.55-56), в якій представник відповідача звертає увагу на те, що в своїй позовній заяві позивач стверджував, що його право на земельну частку (пай) було порушено у період 1998-2000 років, оскільки саме в цей період він перебував на строковій військовій службі у Збройних силах України і нібито саме в цей час відбувалося розпаювання між членами КСП «Україна», через що він не знав що його право було порушено.

Проте у відповіді на відзив адвокат позивача у супереч вищевказаним ствердженням посилається на сканкопії Державних актів на право колективної власності на землю, виданих КСП «Україна» 15.02.1996 р. Вкотре, як на доказ членства Позивача в КСП «Україна» на цю дату, адвокат посилається на архівну довідку відділу «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад Болградського району» від 29.03.2021 р. за № 471/05-23, хоча вона підтверджує лише факт трудової діяльності позивача.

Згідно ч.3 ст. 25 ЦК у випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки (цивільна правоздатність) може пов`язуватися з досягненням фізично особою відповідного віку. Як вже зазначалось у відзиві на позовну заяву згідно ст. 5 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» встановлені загальні вимоги до членства в КСП, а саме: членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують статут. Отже, на підставі наданої копії паспорта громадянина України позивача право стати членом КСП «Україна» і, як наслідок, право на земельну частку (пай) у позивача могло виникнути лише з 28 червня 1996 року. Тобто, на дату видачі державних актів на право колективної власності на землю виданих КСП «Україна» - 15 лютого 1996 року чинне законодавство України не дозволяло позивачу мати права на членство в КСП та земельний пай, що унеможливлює також існування фактів порушення цих прав і, відповідно, підстав для подання позовної заяви Позивача.

Все вищевикладене свідчить про те, що викладене у відповіді на відзив на позовну заяву адвоката позивача від 20.03.2023р. та додатках до неї ще більше доводить відсутність будь-яких підстав у Позивача на висунення вимог щодо визнання права на земельну частку (пай).

22.03.2023 року представником позивача надіслано пояснення щодо заперечень відповідача від 21.03.2023 року (а.с.50-53), в яких останній посилається на практику розгляду судами земельних спорів Верховним Судом України: постанову від 23 вересня 2021 року у справі за № 563/1407/19; на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області, щодо позову С. до СТОВ "Маяк".

В підготовче засідання 22.03.2023 року:

- представник позивача не прибув, однак надіслав заяву про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду, підготовче засідання просив провести у його відсутність (а.с.54);

- представник відповідача також не прибув, подав заяву про проведення підготовчого засідання у його відсутність та закриття підготовчого засідання і призначення справи до судового розгляду (а.с.57).

Ухвалою суду від 22.03.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.59), про що повідомлено сторін по справі (а.с.60, 61).

В судове засідання 19.04.2023 року:

- позивач - не прибув, на електронну адресу суду надіслав заяву про підтримання позовних вимог, та розгляд справи у його відсутність (а.с.65);

-представник позивача - також не прибув, на електронну адресу суду надіслав заяву про підтримання позовних вимог позивача, та розгляд справи у його відсутність за наявними у справі доказами (а.с.66);

Окрім цього представник надіслав заяву щодо вимоги про допит свідка ОСОБА_4 , згідно якої зазначив те, що йому нібито повідомив свідок ОСОБА_4 , який на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області за 2005 рік та на підставі розпорядження Болградської РДА від 02.03.2005 року №121 отримав у власність земельну ділянку площею 2.7 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області. По твердженню представника, саме на підставі цього рішення суду отримали право на земельні частки (паї) колишні члени КСП «Україна», кожний розміром 2.7 умовних кадастрових гектарів із земель запасу Табаківської сільської ради, список громадян у складі десятьох осіб, який додається (а.с.67-69). Цю заявою щодо отриманих пояснень від свідка ОСОБА_4 та врахування їх при ухваленні рішення, представник просив долучити до матеріалів справи.

-представник відповідача - до суду не прибув, подав 19.04.2023 року заперечення на пояснення представника позивача від 21.03.2023 року, в якому зазначив клопотання про проведення судового розгляду справи у його відсутність (.с.85-86).

Вивчивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Позивача ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Болград Одеська область, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 09.12.2014 року, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 від 29.12.2015 року виданого Болградським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.5-6).

Згідно довідки Болградської міської ради Одеської області від 16.03.2021 року № 125 слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня народження по теперішній час постійно проживає та зареєстрований на території с.Табаки, крім періоду з 1998 - по 2000 рік, в який перебував на строковій військовій службі у збройних силах України без зняття з реєстрації місця проживання (а.с.7).

За даними Відділу «Об`єднаного трудового архіву Територіальних громад Болградського району» від 29.03.2021 року за №471/05-23 згідно особового рахунку «234 ОСОБА_1 , 1980 року народження дійсно працював в колгоспі «Україна» (КСП/СПК «Україна») Болградського району Одеської області за період з 1995-1999 року на посаді «рядовий», а саме (а.с.8):

-1995 рік - встановлений колгоспом річний мінімум вихододнів 250, відпрацьовано - 69;

-1996 рік - встановлений колгоспом річний мінімум вихододнів 250, відпрацьовано - 307;

-1997 рік - встановлений колгоспом річний мінімум вихододнів 250, відпрацьовано - 257;

-1998 рік - встановлений колгоспом річний мінімум вихододнів 250, відпрацьовано - 282;

-1999 рік - встановлений колгоспом річний мінімум вихододнів 250, відпрацьовано - 27.

Архівним витягом з історичної довідки справи фонду № Р-77/Т сільськогосподарського виробничого кооперативу (СВК) «Україна», виданим Відділом «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад Болградського району» від 29.03.2023 року за №472/05-23 підтверджується, що 16.11.1992 році (згідно з протоколом загальних зборів колгоспників від 16.11.1992 року №3) на базі пайової майнової і земельної власності колгосп «Україна» був реорганізований та утворено колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Україна, який прийняв на себе всі зобов`язання колишнього колгоспу на момент його реорганізації.

У подальшому в зв`язку з реалізацією державної аграрної політики і реформування КСП та утворення на їх базі різних суб`єктів господарювання на принципах приватної власності, збори уповноважених членів КСП «Україна» (протокол №1 від 18.02.2000 року) вирішило реорганізувати КСП «Україна» шляхом розподілу і утворити на його базі сільськогосподарські виробничі кооперативи по територіальності СПК «Україна» в с. Залізничне і СПК «Табаки» в с.Табаки з 11.04.2000 року. СПК «Україна» є правонаступником всіх документальних матеріалів вищезазначених реорганізацій.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.05.2009 року №7/145-07-4615 СПК «Україна» було оголошено банкротом і ліквідовано (знято з державної реєстрації 10.06.2009) (а.с.9).

Відповідно до трудового договору від 30.06.1995 року укладеного між головою правління КСП «Україна» в особі ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з другої сторони, Пельтек зобов`язався працювати прицепщиком на період з 30.06.-30.08.1995 року в тракторній бригаді «1 КСП «Україна», тобто всього був прийнятий на роботу на 2 місяці (ас.11).

З дослідженого військового квитка серії НОМЕР_3 заведеного 14.12.1998 року на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що позивач 23.12.1998 року був зарахований до списків в/ч НОМЕР_4 та звільнений у зв`язку з закінченням строку військової служби - 15.05.2000 року (а.с.42-44), а відтак в КСП «Україна» не міг працювати, та відповідно не міг мати відпрацьованих трудоднів, що ставить під сумнів відомості, які зазначені в довідці виданій Відділом «Об`єднаного трудового архіву Територіальних громад Болградського району» від 29.03.2021 року за №471/05-23 про фактично відпрацьовані трудодні позивачем в колгоспі «Україна» (КСП/СПК «Україна») Болградського району Одеської області за період з 1995-1999 (а.с.8).

Державний акт на право колективної власності на землю видано колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» с.Табаки на 992.7 га 15.02.1996 року (а.с.45-48).

Архівним відділом Болградської районної державної адміністрації Одеської області повідомлено , що державний акт на право колективної власності на землю КСП «Україна» с.Залізничне та с.Табаки Болградський район Одеська область на державне зберігання не надходив (а.с.40-41).

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Порядок паювання земель) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

У частині дев`ятій статті 5 Земельного кодексу України 1990 року(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 22 Земельного Кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 Земельного Кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов:

-одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю,

-перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта;

-включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Згідно ч.3 ст. 25 ЦК у випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки (цивільна правоздатність) може пов`язуватися з досягненням фізично особою відповідного віку.

В статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» встановлені загальні вимоги до членства в КСП, а саме: членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують статут.

Оскільки на підставі даних паспорта громадянина України в 1995 році позивач не досяг 16-річного віку, то він не міг бути прийнятий в члени КСП в цьому році, тому як це б порушувало вимоги вищевказаної статті закону.

Окрім того, статтею 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому вказується у статуті, на основі якого діє колективне сільськогосподарське підприємство.

Надана позивачем довідка Відділу «Об`єднаного трудового архіву Територіальних громад Болградського району» від 29.03.2021 року за №471/05-23 лише підтверджує факт роботи позивача ОСОБА_1 , 1980 року народження в колгоспі «Україна» (КСП/СПК «Україна») Болградського району Одеської області за період з 1995-1999 року на посаді «рядовий» (а.с.8).

Втім, жодного документу, що позивач в 15-ти річному віці був прийнятий в члени КСП/СПК «Україна»: протокол загальних зборів уповноважених членів колективного сільськогосподарського підприємства - суду не надано.

Запис про членство в КСП/СПК також здійснюється в трудовій книжці з посиланням на номер та дату протоколу загальних зборів членів КСП, однак така для дослідження суду також не була надана.

Вище судом встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю видано Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» с.Табаки на 992.7 га 15.02.1996 року (а.с.45-48), тобто на цю дату позивач не досяг 16-річного віку, та відповідно не міг бути членом КСП.

Відповідно до положень Земельного кодексу України 1990 року, роз`яснень постанов Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Верховного Суду у складі колегії судців Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.03.2021 року у справі N9 717/641/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.08.2021 року у справі № 617/537/19, член колективного сільськогосподарського підприємства набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі державного акту на право колективної власності на землю.

Таким чином, позивачем не доведено порушення його права на земельну частку (пай), оскільки не надано доказів на підтвердження його членства в КСП «Україна» на дату видачі державного акту на право колективної власності на землю, оскільки позивач не набув права на земельну частку (пай) ні за законом, ні за рішенням загальних зборів колгоспників, а тому не підлягає захисту судом.

Позивачем також не додано списку осіб, який є невід`ємним додатком до державного акту на право колективної власності на землю з метою підтвердження або спростування доводів щодо включення (не включення) його до вказаного списку.

Окрім цього, позивач не зазначає коли саме йому стало відомо про порушення його права на земельну частку (пай), та не надав доказів чи скористався він своїм правом до проведення розпаювання і видачі сертифікатів на звернення до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку у разі, якщо його помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю.

Разом з цим, суд розцінює критично посилання представника позивача на рішення Болградського районного суду Одеської області за 2005 рік та розпорядження Болградської РДА від 02.03.2005 року №121, на підставі яких ОСОБА_4 , мешканець с.Табаки Болградського району Одеської області нібито отримав у власність земельну ділянку площею 2.7 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області. По твердженню представника, саме на підставі цього рішення суду отримали право на земельні частки (паї) колишні члени КСП «Україна», кожний розміром 2.7 умовних кадастрових гектарів із земель запасу.

Представник, посилаючись на вказане рішення суду, вважав його аналогічним та прецедентним до вказаного спору.

Судом було витребувано з архіву Болградського районного суду Одеської області справу 2-162/2001 за позовом ОСОБА_4 до СПК «Табаки», Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області, Болградської районної державної адміністрації Одеської області про визнання права власності на земельний пай (витяг з цієї справи долучено до матеріалів справи, що розглядається а.с.72-84).

В своїх вимогах ОСОБА_4 посилався на те, що з 1995 по 2000 рік він працював в КСП «Україна», був прийнятий в члени КСП. Рішенням зборів уповноважених КСП «Україна» 05.01.2000 року йому був виданий земельний пай розміром 2.7 умовних кадастрових гектари. Дане рішення зборів було направлено на розгляд сесії сільської ради. 28.02.2000 року рішенням 16 сесії ХХІІ скликання Табаківської сільської ради було задоволено повністю.

Однак, Болградським районним відділом земельних ресурсів у видачі земельного сертифікату було відмовлено. Що саме і стало підставою для звернення до суду.

Тобто в даній справі за позовом ОСОБА_4 , розглядалися зовсім інші правовідносини з інших правових підстав, які не є аналогічними, що заявлені в даному спорі позивачем ОСОБА_1 ..

Більш того, ОСОБА_4 надав до свого позову докази того, що він був прийнятий члени КСП «Україна» на підставі протоколу №1 зборів уповноважених членів КСП «Україна» від 05.01.2000 Рішенням зборів уповноважених КСП «Україна» та рішенням зборів уповноважених КСП «Україна» 05.01.2000 року йому був виданий земельний пай розміром 2.7 умовних кадастрових гектари (а.с.79-80).

Також суд не приймає до уваги посилання представника позивача на лист Верховного суду України від 01.09.2003 (Практика розгляду судами земельних спорів), оскільки представник вириває із контексту лише окремі речення, уникаючи інших міркувань і висновків ВСУ. Зокрема, цитуючи приклад справи, яку розглядав Ярмолинецький районний суд Хмельницької області, навмисно пропускається наступна думка: «Однак такий висновок не можна визнати обгрунтованим, оскільки законом прямо не передбачено право особи, прийнятої в члени КСП після розпаювання землі, на отримання рівної з іншими членами колективу частки землі».

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування не доведений позивачем та його представником відповідними доказами.

Так, позивачем не надано жодного належного доказу того, що:

- він являвся членом КСП «Україна» Болградського району Одеської області на момент отримання КСП Державного акту на право колективної власності на землю та затвердження списку осіб, що мають право на земельну частку (пай).

- місцевими радами при передачі земель у колективну власність сільськогосподарським підприємствам (КСП «Україна, СВК «Україна», СВК «Табаки») на своїй території був створений резервний Фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів.

- є можливість (тобто залишилась необхідна за площею земельна ділянка) задовольнити позовну заяву за рахунок такого резервного фонду;

- перед зверненням до суду він, позивач звертався до Табаківської/Залізничненської сільської/Болградської міської ради із клопотанням про виділення за рахунок такого резервного фонду земельного паю.

Якщо ж такий резервний фонд не створювався місцевою радою, то позивач мав би визначити відповідачами в даній справі всіх членів колективу, оскільки в такому випадку «задовольнити позовні вимоги можна за рахунок зменшення часток землі кожного із членів колективу».

Окремо слід підкреслити, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували поважність пропуску позовної давності. Згідно ст. 261 Цивільного кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Оскільки розпаювання відбулося 15.02.1996 року, і в той час по твердженню позивача він працював в КСП, то перебіг позовної давності починається саме з цієї дати. З цього часу пройшло більше ніж 27 років, що набагато більше ніж строк загальної позовної давності - 3 роки. Заяви Позивача, що він звертався до сільської ради не підтверджуються жодними доказами. Отже, згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові Позивачу.

Судом не можуть бути прийняті доводи позивача про відпрацювання ним трудоднів в КСП «Україна», оскільки зазначене не підтверджує його членство в колгоспі, пізніше в КСП/СПК «Україна», так як суду не надано жодного належного та допустимого доказу членства позивача в колгоспі «Україна», а пізніше КСП/СПК «Україна», а факт його перебування в трудових відносинах із КСП «Україна» не є тотожним членству в КСП.

Крім того на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна», а саме 15.02.1996, ОСОБА_1 не досяг 16-тирічного віку, та не міг бути прийнятий в члени КСП.

Щодо посилання представника відповідача на порушення строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України)

Строки позовної давності можуть бути двох видів:

- загальні (ст.257 ЦК України)

- спеціальні (ст. 258 ЦК України).

Загальний строк позовної давності встановлено - три роки.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 правомірно не був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) у КСП «Україна», що свідчить про відсутність у позивача порушеного права, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності на земельну частку (пай) - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.В.Кодінцева