Справа № 459/3609/22
Провадження № 2/459/587/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 травня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Жураковський А.І.

з участю: секретаря судового засідання Ганас К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження справу за позовом за Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В :

28.12.2022 представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.12.2006 у розмірі 11 179,89 грн. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 12 000 грн. Проте умов укладеного договору належним чином не виконав. У зв`язку з цим утворилася заборгованість за кредитом. Також стверджує, що при підписанні анкети-заяви відповідач ознайомився та погодилася із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними договір про надання банківських послуг.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Позивачем була направлена претензія кредитора до Червоноградської державної нотаріальної контори. 09.03.2022 отримано відповідь нотаріуса, згідно із якою спадкоємець ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини не звертався. 01.06.2022 банк направив лист-претензію до спадкоємця ОСОБА_1 , але жодних дій ним не було виконано. Тому на підставі ст.ст.1281-1282 ЦК України просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість.

Ухвалою від 05.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 03.02.2023 витребувано в порядку ст.84 ЦПК України копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 та довідку про склад сім`ї та реєстрацію.

03.03.2023 у підготовчому судовому засіданні продовжено перерву у зв`язку із неявкою відповідача.

20.03.2023 у підготовчому судовому засіданні продовжено перерву у зв`язку із ненадходженням витребуваних доказів.

17.04.2023 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.05.2023.

11.05.2023 представник позивача подала заяву про проведення судового засідання у її відсутності. Позов підтримала та не заперечила щодо заочного розгляду справи.

15.05.2023 сторони в судове засідання не з`явились.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки не повідомив. При цьому, відповідачем не було подано відзиву.

На підставі норм ст.ст.280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.

З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Розгляд справи призначався на 15.05.2023, повне рішення складено 19.05.2023.

Розглянувши заяву представника позивача, оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити.

26.12.2006 ОСОБА_2 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву №б/н від 26.12.2006, згідно із якою отримав кредит у розмірі 2 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 12 000 грн.

ОСОБА_2 погодився, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Та зобов`язався дотримуватись вимог Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їхніми змінами на сайті ПриватБанку.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши кредит у розмірі, встановленому договором. Протилежні докази судом не встановлені.

В свою чергу, позивач стверджує, що позичальник не належним чином виконав свої обов`язки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на дату смерті борг ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором становив 11179, 89 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту та 384,09 грн. - заборгованості за простроченими відсотками.

19.10.2021 позивач в межах строку, визначеного ст.1281 ЦК України, звернувся з претензією у нотаріальну контуру, на підставі якої була заведена спадкова справа №79/2022.

Згідно із відповідю нотаріуса спадкоємець ОСОБА_1 за оформленням спадщини не звертався.

01.06.2022 банк направив лист-претензію до ОСОБА_1 .

З копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 встановлено, що спадкоємець не звертався із заявою про прийняття спадщини, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Тобто майно ОСОБА_2 ніхто не успадкував.

Поряд з цим, згідно довідки Відділу реєстрації ЧМР Червоноградського району Львівської області № 572 від 07.03.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.07.1987 та знятий з реєстрації місця проживання 06.07.2021. За даною адресою станом на 07.03.2023 зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, та внаслідок цього заборгував позивачу кошти, розмір яких на дату його смерті становив 11179,89 грн.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.1219 ЦК України, до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

У спірних правовідносинах встановленню та доведенню підлягають обставини щодо наявності спадкового майна та прийняття спадкоємцями спадщини.

Відтак, до правовідносин сторін підлягають застосування положення статті 1282 ЦК України.

Згідно із ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У Цивільному кодексі України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.

Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282 ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 468/2121/14-ц.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач покликається на те, що відповідач ОСОБА_1 був спадкоємцями позичальника ОСОБА_2 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, в яких місцем реєстрації значиться одна адреса ( АДРЕСА_1 ).

Крім того, щодо наявності інформації або відсутності чинного заповіту після смерті ОСОБА_2 матеріали справи також не містять. Свідоцтво про право на спадщину на майно після його смерті нікому не видавалось.

Відповідно до ст.12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Представник позивача зверталася до суду з клопотанням про витребування доказів, а саме: 1) довідки про склад сім`ї та реєстрації осіб по місцю проживання померлого на дату його смерті; 2) копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 . Інших клопотань, зокрема про витребування відомостей про об`єм спадкового майна, позивачем не подавалось.

Відтак, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу та вартості спадкового майна після померлого ОСОБА_1 з метою визначення меж відповідальності спадкоємців останнього за зобов`язаннями померлого боржника перед кредитором.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи те, що позивач не надав належних та допустимих доказів складу спадкового майна та його вартості для визначення меж відповідальності спадкоємця за борг спадкодавця, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Тому підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 280-281, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.05.2023.

Суддя: А. І. Жураковський