Справа № 149/488/23
Провадження № 22-ц/801/1242/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 рокуСправа № 149/488/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.04.2023 року, ухвалене у складі судді Робак М. В. в приміщенні суду в м. Хмільник, -

в с т а н о в и в :

15.02.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду з позовом (вх. № 1935) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.

Позов обґрунтовано тим, що 23.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту № 4677266, згідно якого сума (загальний розмір) кредиту становить 5000 грн. Кредит наданий строком на 28 днів з 23.09.2021 року зі сплатою процентів в сумі 3500 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків (п. 1.2, 1.3, 1.5.2 договору). Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 21.10.2021 року (п.1.4 договору). Стандартна (базова процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору).

Вказаний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника та позивачем перераховано кошти на картковий рахунок відповідача.

Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

28.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу, згідно якого кредитодавцем було відступлено право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за споживчим кредитом ОСОБА_1 в сумі 24325,00 грн.

Станом на 18.01.2023 року відповідач продовжує користуватися кредитними коштами та має заборгованість перед позивачем на загальну суму 33575,00 грн., з яких : заборгованість по тілу кредиту - 5000,00 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 19325,00 грн; заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги - 9250,00 грн..

Виходячи з наведеного, ТОВ «Вердикт Капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит № 4677266 від 23.09.2021 року у розмірі 33575 грн.

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.04.2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» 5000,00 грн. заборгованості за кредитним договором №4677266 від 23.09.2021 року, 679,5 грн. судового збору та 2278,5 грн на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, 09.05.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» подано засобами поштивого зв`язку апеляційну скаргу (вх. № 4229 від 15.05.2023 року), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції залишено поза увагою положення п. 4.2 договору, згідно якого у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з рахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Заочне рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині не перевіряється.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Заочне рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

23.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 4677266. Відповідно до п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000 грн. Кредит надається строком на 28 днів з 23.09.2021 (строк кредитування) (п. 1.3 договору). Відповідно до п. 1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) : 21.10.2021.

Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом : 3500 грн, які нараховуються за ставкою 2.50 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишу кредиту за кожен день користування кредитом.

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 договору).

Згідно п.4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. /а. с. 8а-16/.

28.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 28-12/2021-72, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» до позичальників, в тому числі за договором споживчого кредиту № 4677266 від 23.09.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 суму заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги, складає 24325 грн, з яких : 5000 грн заборгованість по тілу кредиту, 19325 грн заборгованість за відсотками. /а. с. 28-43/.

Відповідно до розрахунку заборгованості, розмір заборгованості відповідача станом на 18.01.2023 року становить 33575 грн, з яких : заборгованість за тілом кредиту 5000 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 19325, заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 9250 грн. /а. с. 27/.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, які переглядаються, суд першої інстанції зазначив, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості по процентам за період з 22.10.2021 року по 18.01.2021 року, оскільки строк кредитування закінчився 21.10.2021 року, тому після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Висновок суду першої інстанції в частині відмови у стягнення заборгованості по процентам за період з 22.10.2021 року по 18.01.2023 року зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не установлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля його сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з цією статтею ЦК України, ураховуючи підпункт 2.2 пункту 2 Розділу І Умов обслуговування рахунків фізичної особи, договір, що укладений між банком та ОСОБА_1 , є змішаним договором, у якому містяться елементи різних договорів, у тому числі, але не виключно, договорів банківського рахунку та про споживчий кредит.

Відповідно до норм статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII (далі Закону № 675-VIII).

Статтею 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Цією статтею зазначеного Закону установлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ (частина сьома, дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII).

Норми статті 11 Закону № 675-VIII відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20 зроблено правовий висновок про те, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Вінницький апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідно до п. 1.4 договору про споживчий кредит № 4677266 від 23.09.2021 року термін повернення кредиту визначено 21.10.2021 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 22.10.2021 року по 18.01.2023 року відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 договору відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування відповідача за договором про споживчий кредит № 4677266 від 23.09.2021 року був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 2.3.1.2 договору, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), тому строк кредитування становив 28 днів з 23.09.2021 року по 21.10.2021 року.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою положення п. 4.2 договору, згідно якого у випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають правові підстави для скасування заочного рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості позивачем здійснено нарахування процентів за період з 22.10.2021 року по 18.01.2023 року згідно п. п. 1.6, 2.3.1.2 договору, тоді як у справі встановлено, що строк кредитування становив по 21.10.2021 року, тому правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування у кредитодавця не було /а. с. 25-26/.

Також із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 4677266 станом на 18.01.2023 року слідує, шо позивачем нарахування відсотків за період з 28.12.2021 року по 18.01.2023 року здійснювалось згідно умов кредитного договору, нарахування процентів у відповідності до статті 625 ЦК України позивачем не здійснювалось /а. с. 27/.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ураховуючи те, що із наданих позивачем розрахунків слідує, що проценти нараховувались відповідачу з 22.10.2021 року по 18.01.2023 року згідно п. п. 1.6, 2.3.1.2 договору, доказів того, що строк кредитування відповідача був пролонгований позивачем відповідно до п. 2.3.1.2 договору суду не надано, також не надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), нарахування процентів у відповідності до статті 625 ЦК України позивачем не здійснювалось відповідно до розрахунків заборгованості /а. с. 25-27/, відтак суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення процентів з відповідача на підставі п. п. 1.6, 2.3.1.2 договору.

Доказів того, що позивачем нараховувались проценти відповідно до п. 4.2 договору суду не надано, і ці твердження спростовуються наданими позивачем розрахунками заборгованості /а. с. 25-27/.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до п. 6.2 договору розміщенні в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер НОМЕР_1 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником кредитодавцем.

Позивачем не надано суду доказів про те, що відповідачем були виконані вимоги п. 6.2 договору та надано відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору з ТОВ «Мілоан».

Також суд апеляційної інстанції зазначає про те, що та резолютивна частина заочного рішення суду першої інстанції, що не оскаржувалася, містить описки, які можуть бути виправленні судом першої інстанції відповідно до статті 269 ЦПК України, а тому зазначені недоліки не можуть бути достатньою правовою підставою для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги та скасування заочного рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.04.2023 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський