Справа № 350/1570/22
Номер провадження 2-о/350/17/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,

адвоката Гутник П.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю -

установив:

У своїй заяві ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання однією сім`єю з 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із нею її сина ОСОБА_3 .

Заяву мотивує тим, що від спільного проживання в шлюбі з ОСОБА_2 в них народилося двоє дітей : син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживали разом з ними, батьками. 13.07.2022 внаслідок нещасного випадку на виробництві загинув її син ОСОБА_4 . В зв`язку з трагічною смертю сина маю право на одержання страхових виплат.

Для одержання грошових виплат вона звернулася в Долинське відділення Управління виконаної дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області. Однак їй було відмовлено в виплаті, так як син ОСОБА_4 зареєстрований по АДРЕСА_1 , а вона зареєстрована по АДРЕСА_2 . В зв`язку з цим виникла необхідність у встановленні факту спільного проживання однією сім`єю.

Син формально був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , в будинку дідуся і бабусі по батьковій лінії, однак жив з ними у новозбудованому житловому будинку.

В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали повністю.

Заявниця надала пояснення, які по суті аналогічні викладеним в заяві. Додатково пояснила, що її син формально був приписаний в будинку де проживала бабуся, це було зв`язано з тим, що у разі смерті бабусі він був би спадкоємцем. У тому житловому будинку, не було виготовлених та придатних для проживання житлових кімнат, це старий будинок. Син від народження і до самої смерті проживав разом з ними в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Син мав власну кімнату на другому поверсі. Вони складали одну сім`ю, вели спільно господарство. Син виконував роботи по господарству, після досягнення повноліття ходив на роботу, зароблені кошти вкладав у сімейний бюджет. Її син був дуже працьовитий, постійно ходив на підробітки, вона готувала йому на роботу обіди. Після трагічної гибелі сина, вона як мати має право отримати відповідну виплату, однак через невідповідність у реєстрації місця проживання їй відмовили, тому змушена в судовому порядку вирішувати питання спільного проживання.

ОСОБА_2 , як заінтересована особа в судовому засіданні вимоги заяви підтримав. Суду пояснив, що будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 належить йому та є новозбудованим, а в будинку, що по АДРЕСА_1 проживала його мати. Син ОСОБА_4 жив постійно з ними в будинку, що по АДРЕСА_2 .

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у судове засідання не з`явився.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є першою (найближчою) сусідкою ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . Її будинковолодіння приблизно на відстані 15 метрів від будинку заявниці ОСОБА_1 . Стверджує, що ОСОБА_3 проживав разом з батьками. Вона постійно бачила його, коли він виходив з хати та повертався. Мати йому готувала їсти, він приносив продукти. Вони вели спільний побут, син постійно трудився по господарству та ходив на роботу на пилораму. ОСОБА_4 дітей не мав та в шлюбі не перебував, проживав разом з матір`ю, опікувався про неї, вів з нею спільний побут, доглядав за господарством, забезпечував її продуктами харчування, тощо.

Аналогічні по суті показання дала суду свідок ОСОБА_7 , яка крім того пояснила, що ОСОБА_8 жив в кімнаті на другому поверсі. Жити в будинку, що по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 не міг, бо там одна кімната. Він приписався до того будинку з метою його успадкування після смерті бабусі, однак фактично проживав з батьками по АДРЕСА_2 .

Заслухавши пояснення заявниці та її представника, показання свідків, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи заяву на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 5 частин 2 вказаної статті встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Факт, який просить встановити заявниця, є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення її особистих прав, отримання одноразової соціальної виплати, яка визначена у разі смерті члена сім`ї, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, в отриманні вказаної соціальної допомоги заявнику було відмовлено уповноваженими органами Фонду соціального страхування, діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, ніж судовий, воно не пов`язано з наступним вирішенням спору про право і встановити його іншим шляхом неможливо.

Відповідно до ст. частини 6 ст. 42. «Щомісячні страхові виплати та інші витрати на відшкодування шкоди» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

В той же час п.5.1 Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат, що затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 встановлено, що для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого. Пунктом 1.1. вказаного Порядку зазначено, що дія цього Порядку поширюється на потерпілих від нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання (далі - потерпілі) та осіб, які мають право на страхові виплати в разі втрати годувальника.

За змістом частин другої - четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності тощо.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та ін.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З копії свідоцтва про народження судом встановлено (а.с.5), що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 . Його батьками зазначені: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6).

З довідки Перегінської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області №2518/02-29 від 22.11.2022, долученої до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав за адресою АДРЕСА_1 на день смерті разом з ним проживали: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , сестра ОСОБА_9 (а.с.10).

Копією будинкової книги будинку АДРЕСА_3 (а.с.7-9) підтверджено, що ОСОБА_3 , від народження був зареєстрований за даною адресою разом з батьками.

Копією закордонного паспорта ОСОБА_3 , який видруковано з додатку "Дія", підтверджено, що місцем свого проживання ОСОБА_3 за життя в офіційному документі зазначив АДРЕСА_1 , аналогічне підтверджено екзаменаційною карткою водія від 22.05.2019.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про доведення ОСОБА_1 факту її проживання з ОСОБА_3 як членів сім`ї, оскільки вони разом проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Надаючи оцінку сукупності встановлених обставин та документів, що їх підтверджують, суд дійшов висновку про доведеність факту спільного проживання заявниці з її сином за однією адресою до моменту його смерті.

Отже ураховуючи, що місце проживання заявниці та її сина було зареєстроване за різними адресами, суд визнає обґрунтованими доводи заяви про наявність перешкод для реалізації гарантованого законом права заявниці на отримання одноразової допомоги у зв`язку зі смертю сина внаслідок нещасного випадку на виробництві, що є підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю в судовому порядку.

Керуючись ст. ст.12, 13, 18, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 17 липня 2001 року і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.06.2023.

Суддя: