Справа № 185/3885/23
Провадження № 2/185/1829/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 травня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М. з участю секретаря судового засідання Бублик А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Андрухова Дмитра Григоровича звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позивач посилається на те, що відповідач у жовтні 2021 року виїхав до Польщі на заробітки, згодом попросив у позивача у борг 7000 доларів США для придбання собі автівки за кордоном. Сторони домовилися, що згодом укладуть договір позики, відповідач напише розписку про отримання грошових коштів. Оскільки сторони перебувають у дружніх відносинах позивач 21 жовтня 2021 року перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 7000 доларів США через систему Swift з призначенням платежу «приватний переказ другу ОСОБА_3 » (мовою оригіналу: private transfer to friend Oleksandr Lashchenko).

Відповідач після повернення до України ухиляється від повернення коштів, написання розписки та укладення договору позики, уникає будь-якого зв`язку з позивачем.

Передання/надсилання 7000 доларів США не є дарунком, оскільки сторони не укладали нотаріально посвідчений договір дарування грошових коштів (валютних цінностей). Жодного правочину між сторонами не укладалося, що свідчить про безпідставність набуття грошових коштів відповідачем.

Посилаючись на вимоги статті 1212 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 19 березня 2023 року складає 255 980 грн 20 коп.

30 березня 2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками направлялися позивачу за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , отримані 03 травня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов не надійшло.

З матеріалів справи видно, що 21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 було здійснено грошовий переказ в іноземній валюті 7000 доларів США на користь ОСОБА_2 , що підтверджується платіжним дорученням. (а.с.11)

Призначенням платежу зазначено «приватний переказ другу Олександру Лащенку».

Позивач вказує на те, що грошові кошти були ним перераховані відповідачу як позика і між ними була усна домовленість про оформлення в подальшому відповідного договору. Проте відповідач ухиляється від оформлення договору позики та написання розписки, грошові кошти не повертає. Тобто будь-якого письмового договору між сторонами не укладено. Зазначені позивачем відомості нічим не спростовані.

Главою 83 Цивільного кодексу України визначені правові наслідки набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, зокрема згідно статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, містить такі елементи: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Позивачем доведено належним доказом (платіжним дорученням), що ОСОБА_2 було набуто грошові кошти у розмірі 7000 доларів США за рахунок ОСОБА_1 .

Судом не отримано будь-яких даних, які б свідчили про наявність правових підстав для набуття цих коштів відповідачем за рахунок позивача. Зокрема відсутні відомості про укладення між сторонами будь-якого правочину або про наявність інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України, для виникнення права ОСОБА_2 на отримання від ОСОБА_1 грошових коштів.

Тому суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно отримані грошові кошти за рахунок позивача і ці кошти підлягають поверненню.

Станом на день розгляду справи відомостей про добровільне повернення відповідачем грошових коштів немає.

Позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 7000 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 19 березня 2023 року складає 255 980 грн 20 коп.

Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Крім того у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника (в іноземній валюті та у гривневому еквіваленті), внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Зважаючи на викладене, оскільки відповідачем були безпідставно набуті кошти в іноземній валюті, у рішенні суду слід зазначити про стягнення суми у тій самій валюті без визначення її еквівалента у гривні.

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2559 грн 80 коп, відповідно до ціни позову, визначеної у гривневому еквіваленті, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с.1).

Належним чином підтверджені витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 2559 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя У.М. Болдирєва