Постанова

Іменем України

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 398/3012/19

провадження № 61-12418св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Олександрійський професійний аграрний ліцей,

відповідачі: Олександрійська міська рада Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Олександрійського професійного аграрного ліцею на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2021 року у складі судді Нероди Л. М.та постанову Кропивницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Письменного О. А., Дуковського О. Л., Дьомич Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року Олександрійський професійний аграрний ліцей звернувся до суду з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

Позов мотивовано тим, що 24 травня 2017 року між Олександрійською міською радою Кіровоградської області (з одного боку) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (з іншого боку) укладено договір особистого строкового сервітуту № 185, згідно умов якого останнім передано зазначену ділянку з кадастровим номером :01:004:0001 в обмежене платне сервітутне користування.

Згідно додаткової угоди до даного договору від 19 березня 2019 року були внесені зміни, відповідно до яких землекористувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було замінено на землекористувача ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що вказаний договір особистого сервітуту є удаваним правочином та таким, що укладений з метою приховання вчинення іншого правочину, а саме - договору оренди землі. Зазначає, що дана земля надана з метою ведення городництва, а сервітутне користування землею за своєю суттю виключає таке володіння.

Посилаючись на ці обставини, з огляду на те, що Олександрійський професійний аграрний ліцей має право постійного користування спірною земельною ділянкою, позивач просив визнати недійсним удаваний договір особистого строкового сервітуту № 185 від 24 травня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2021 року у задоволенні позову Олександрійського професійного аграрного ліцею відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Крім того, суд дійшов висновку, що спірний договір не зачіпає прав та інтересів позивача.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Олександрійський професійний аграрний ліцей оскаржив його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року апеляційну скаргу Олександрійського професійного аграрного ліцею залишено без задоволення, рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12 грудня 2022 року на адресу Верховного Суду від Олександрійського професійного аграрного ліцею через засоби поштового зв`язку надійшла касаційна скарга на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року.

В касаційній скарзі заявник просить суд оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що вказані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 23 січня 2023 року Олександрійська міська рада Кіровоградської області просить суду у задоволенні касаційної скарги Олександрійського професійного аграрного ліцею відмовити, оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

У відзиві на касаційну скаргу від 25 січня 2023 року ОСОБА_1 просить суду у задоволенні касаційної скарги Олександрійського професійного аграрного ліцею відмовити, оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

10 січня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду № 402/0/226-23 від 24 березня 2023 року про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Мартєва С. Ю., справу № 398/3012/19 (провадження № 61-12418св22) призначено колегії суддів у складі: судді-доповідача Коротенка Є. В., суддів: Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2023 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області № 205 від 16 грудня 2016 року та № 248 від 24 лютого 2017 року надано дозвіл на розробку технічної документації з землеустрою щодо інвентаризації земель на земельну ділянку, орієнтовною площею 74,6 га між Користівським та Кременчуцьким шосе.

24 травня 2017 року між Олександрійською міською радою Кіровоградської області (з одного боку) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (з іншого боку) укладено договір особистого строкового сервітуту № 185, згідно умов якого останнім передано зазначену ділянку з кадастровим номером :01:004:0001 в обмежене платне сервітутне користування.

Сервітутне землекористування встановлюється на земельну ділянку площею 44,9180 га на 7 років, п. 1.2, 2.1 Договору № 185 від 24 травня 2017 року про особистий строковий сервітут.

У п. 4.1 даного договору вказано, що категорія земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови.

Також встановлено, що відповідно до статуту Олександрійського професійного аграрного ліцею, затвердженого заступником Міністра освіти і науки України, позивач є держаним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня та є правонаступником професійно-технічного училища № 31 м. Олександрії.

Згідно з наказом Кіровоградського обласного управління профтехосвіти № 151 від 16 серпня 1984 року реорганізація всіх профтехучилищ відбулась шляхом їх реорганізації в єдиний тип - середнє професійно-технічне училище з відповідними відділеннями по професіям і строкам навчання. Даним наказом встановлено, що новим найменування СПТУ № 1 м. Олександрії після реорганізації є СПТУ № 31 м. Олександрії.

Розпорядженням Ради Міністрів Української РСР № 127-р від 18 лютого 1961 року дозволено виконкомам Волинської, Кіровоградської та Миколаївської обласних Рад депутатів трудящих відвести училищам механізації і сільського господарства Головного управління професійно-технічної освіти при Раді Міністрів УРСР для розширення учбових господарств земельні ділянки із землекористування колгоспів в розмірах і на умовах згідно з додатком.

Згідно додатку до розпорядження Ради Міністрів Української РСР № 127-р від 18 лютого 1961 року до списку училищ механізації і сільського господарства Головного управління професійно-технічної освіти при Раді Міністрів УРСР, яким відводяться земельні ділянки для розширення учбових господарств, включено Олександрійське училище № 1: площа ділянки, яка відводиться - 183,2 га (за рахунок земель колгоспу ім. Леніна Олександрійського району), умови відведення - в постійне користування.

Згідно довідки про забезпечення землею училищ механізації, Олександрійське профучилище № 1, з урахуванням виділеної землі, має всього 343,2 га землі.

Відповідно до акту перенесення в натурі проекту внутрігосподарського землевпорядження від 18 травня 1972 року, складеного відділом землевпорядження Кіровоградської землевпорядної експедиції обласного управління господарства, Олександрійському профучилищу № 1 передано сім полів польових змін загальною площею 309,1 га та три інших ділянки загальною площею 12,3 га.

22 травня 2012 року Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України видано наказ № 612 «Про підготовку матеріально-технічної бази навчальних закладів, установ освіти і науки, молоді та спорту до роботи в новому 2012/2013 навчальному році та в осінньо-зимовий період», відповідно до пункту 1.5. якого вимагалось завершити інвентаризацію нерухомого майна державної форми власності, що перебуває на балансі навчальних закладів, із занесенням до Єдиного реєстру об`єктів державної власності, а також отримати державні акти на право постійного користування відведеними земельними ділянками.

Олександрійський професійний аграрний ліцей звернувся з відповідними документами до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Під час опрацювання та розробки документів стало відомо, що частина земель, які були відведені в постійне користування училищу з 1962 року і по цей час знаходяться в користуванні Олександрійського професійного аграрного ліцею, а саме 376 078,45 кв.м, та знаходяться в межах міста Олександрія.

Олександрійський професійний аграрний ліцей звернувся до Олександрійської міської ради з клопотанням про відведення земельної ділянки розміром 376 078,45 кв.м в постійне користування.

Рішенням Олександрійської міської ради № 914 від 15 лютого 2014 року Олександрійському професійному аграрному ліцею відмовлено в погодженні у постійне користування місця розташування земельних ділянок орієнтовною площею 376 078,45 кв.м суміжно з Користівським шосе.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 22 серпня 2017 року у справі № 912/1604/17, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2017 року, визнано за Олександрійським професійним аграрним ліцеєм право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 376 078,45 кв.м, яка знаходиться в межах м. Олександрія та відведення якої здійснювалося на підставі розпорядження Ради Міністрів Української РСР № 127 від 18 лютого 1961 року.

Постановою Верховного Суду від 11 липня 2018 року вказані судові рішення були скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що суди попередніх інстанцій, якими визнано за Олександрійським професійним аграрним ліцеєм право постійного користування спірною земельною ділянкою, не врахували, що Земельний кодекс УРСР від 29.11.1922 передбачав обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам правовстановчих документів на землю, а Постановою Всеукраїнського центрального виконавчого комітету та Ради народних комісарів УРСР "Про земельні розпорядки в смузі міст і містечок" від 23.10.1925 також було передбачено, що всі земельні ділянки в межах міської смуги підлягали державній реєстрації, що засвідчувалось актами реєстрації, такими як загальний реєстр (список) землекористувачів волості, та витягами з них, а тому, не з`ясувавши наявності документів, що підтверджують право постійного користування спірною земельною ділянкою, передбачених статтею 193 Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922, а також факту внесення позивача до відповідного загального реєстру (списку) землекористувачів, дійшли передчасного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову про визнання за позивачем права постійного користування на спірну земельну ділянку.

При новому розгляді вказаної справи, 14 грудня 2018 року Господарським судом Кіровоградської області ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, з тих підстав, що Олександрійський професійний аграрний ліцей не використав своє право на належне оформлення свого права на постійне користування спірними земельними ділянками.

В порядку статті 123 Земельного кодексу України 30 січня 2019 року Олександрійський професійний аграрний ліцей звернувся до Олександрійської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі з метою відведення у постійне користування земельних ділянок загальною площею 376 078,45 кв.м, для дослідних і навчальних цілей за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які знаходяться у користуванні року Олександрійського професійного аграрного ліцею з 18 травня 1962 року.

07 лютого 2019 року Олександрійська міська рада Кіровоградської області відмовила Олександрійському професійному аграрному ліцею у задоволенні вказаного клопотання.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом позову у справі, яка переглядається, є вимоги про визнання удаваним договору особистого сервітуту та застосування наслідків удаваного правочину, оскільки позивач стверджує, що такий укладений з метою приховання вчинення іншого правочину, а саме - договору оренди землі.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України під правочином розуміються дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Згідно із статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тлумачення змісту статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено правовий висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача. Так відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 357/3132/15-ц для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

Встановивши, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором особистого сервітуту, а також доказів того, що воля обох сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання оспорюваного правочину удаваним.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що право Олександрійського професійного аграрного ліцею порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа його земельної ділянки відповідачами.

Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

При таких обставинахсуд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно пункту першого частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Олександрійського професійного аграрного ліцею залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов