Справа № 186/480/23
Номер провадження № 2/0186/264/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 червня 2023 року м. Першотравенськ.
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Янжули С.А.,
при секретарі - Лиман Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу,
10 квітня 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 17 890,96 гривень фактичних витрат в порядку регресу та 8 993,60 гривень судових витрат, що складаються з судового збору та витрат з надання професійної правничої допомоги.
29 травня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
В позові висловлено прохання про проведення розгляду справи без присутності позивача (його представника), позовні вимоги підтримано, щодо прийняття заочного рішення представник позивача не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, в тому числі шляхом опублікування на сайті «Судової влади України» оголошення про виклик особи, з відзивом (запереченнями) на позов до суду не звертався, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України.
В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
11 липня 2017 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) та відповідачем укладено кредитний договір № 145_159, відповідно до умов якого Банк надав відповідачеві кредит в сумі 44 800 гривень, з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99 % річних, з кінцевим строком повернення до 10 липня 2020 року.
01 грудня 2018 року між АТ «Ощадбанк» (Страхувальник) та Товариством з додатковою відповідальністю «СК «Ю.ЕС.АЙ» (Страховик) укладено договір добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 (далі договір страхування).(а.с.17-21)
Відповідно до пункту 2.1 договору страхування, предметом вказаних договорів є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення Позичальниками Кредитів (в тому числі їх частини) та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ним процентів, що передбачені кредитними договорами. Вигодонабувачем за цим договором є Страхувальник (п. 2.3).
Згідно із п. 4.1 договору страхування встановлено, що страховим випадком за договором є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у Страхувальника внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин.
Відповідач свої зобов`язання за договором про споживчий кредит №145_159 від 11 липня 2017 року належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував, що підтверджується випискою з рахунку.
Відповідно до п. 8.1 договору страхування Страхувальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дня настання страхового випадку, передбаченого умовами цього договору, письмово повідомити про це Страховика шляхом надання Страховику Загальної заяви, Реєстру з одночасною передачею копій всіх документів, які свідчать про настання страхового випадку і про розмір збитку.
Згідно із п. 8.2.1 договору страхування Страховик зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати отримання вказаних документів з`ясувати обставини страхового випадку, прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті з відповідним обґрунтуванням та скласти відповідний Страховий акт.
У п. 8.6. договору страхування до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за цим Договором, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке Установа Страхувальника має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Керуючись вимогами п. 8.1. договору страхування, АТ «Ощадбанк» направило ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» заяву №110.11-17/253 від 05 вересня 2019 року про настання страхового випадку внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором.
20 травня 2021 між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 01-05, відповідно до якого ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» відступило ФОП ОСОБА_1 права вимоги за укладеними договорами страхування згідно реєстру прав вимоги Додаток № 1 до договору.
При вирішенні справи, суд виходить з наступного.
За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового звороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Згідно зі ст. ст. 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Частиною 1 статті 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За змістом статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Таким чином, оскільки ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» виплатив страхове відшкодування АТ «Ощадбанк» внаслідок неповернення відповідачем отриманого кредиту, тому до страховика перейшло право вимоги (суброгація) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування спричинення збитків на суму 17 890,96 гривень.
Згідно зі ст. 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтями 516,517 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем свого обов`язку первісному кредитору ПАТ «Державний ощадний банк України».
Відтак, оскільки до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача у межах суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 17 890,96 гривень, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми виплаченого страхового відшкодування підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 7 920 гривень, про стягнення яких заявлено позивачем, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Рада адвокатів України 15 жовтня 2020 року затвердила роз`яснення «Щодо підстав для здійснення адвокатської діяльності», в якому ще раз підкреслила, що адвокат не має права представляти інтереси в суді, уклавши з клієнтом договір як фізична особа-підприємець та вказала наступне.
Рада адвокатів України, розглянувши вищезазначене звернення, врахувавши пропозиції, зауваження та доповнення членів Ради адвокатів України, керуючись Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Положенням про Раду адвокатів України, в межах компетенції зазначила наступне.
Поняття адвокатської діяльності та підприємництва чітко визначені чинним законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі -Закон) визначено, що адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом, здійснює виключно адвокат фізична особа.
Адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону).
Згідно зі статтею 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Аналогічні положення закріплено також і у процесуальних кодексах.
Незалежно від обраної адвокатом організаційноправової форми адвокатської діяльності підставою для її здійснення є договір про надання правової допомоги, законодавчо визначені його форма та зміст (статті 26 та 27 Закону). Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Однією із суттєвих умов договору про надання правової допомоги між адвокатом та клієнтом є гонорар. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону).
Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом (частина 3 статті 26 Закону).
Законом визначені одні і ті ж документи, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, що також не залежать від обраної адвокатом організаційно правової форми адвокатської діяльності, за виключенням лише, ким видано ордер адвокатом, адвокатським бюро чи адвокатським об`єднанням (частина 1 статті 26 Закону). Отже, фізична особа, яка має статус адвоката та бажає здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, однак всупереч вимогам ПКУ не стала на облік у контролюючих органах як самозайнята особа, але при цьому зареєстрована як фізична особа-підприємець, має право бути захисником у розумінні статті 45 Кримінального процесуального кодексу України чи здійснювати представництво іншої особи в суді як адвокат, виключно уклавши договір з клієнтом як адвокат відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - Закон) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Частиною 3 статті 4 Закону встановлено форми, у яких особа, яка отримала право на здійснення адвокатської діяльності, може здійснювати таку діяльність: індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно зі статтею 26 Закону підставою для здійснення адвокатської діяльності є договір про надання правової допомоги. Форма та зміст договору про надання правової допомоги встановлені статтею 27 цього Закону.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Надання правової допомоги, зокрема, здійснення представництва інтересів юридичної особи в судах особою, яка має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та процесуальних законів.
Чинне законодавство України не передбачає для адвокатів заборони працювати за трудовим наймом. Адвокат має право поєднувати адвокатську діяльність із трудовими відносинами, якщо вони не стосуються випадків, зазначених у частині першій статті 7 Закону.
Отже, адвокат, який вказав в Єдиному реєстрі адвокатів України інформацію про те, що він здійснює адвокатську діяльність індивідуально та при цьому не вказав інших форм здійснення ним адвокатської діяльності (адвокатське бюро чи об`єднання), однак при цьому є найманим працівником у інших юридичних особах (за винятком адвокатського бюро та об`єднання), або фізичних осіб-підприємців, може бути представником цих та інших осіб у суді, виключно уклавши договір з клієнтом як адвокат відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2021 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - Виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №5, відповідно до умов якого Виконавець надає правову допомогу з усіх питань щодо провадження господарської діяльності клієнта. У акті-розрахунку судових витрат з надання професійної правової допомоги від 11 січня 2022 року № 19/01-Б деталізовано вартість наданих послуг на загальну суму 7 920 гривень. Згідно платіжного доручення №469 від 13 січня 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 сплатила фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 7 920 гривень, призначення: оплата згідно акту приймання-передачі послуг професійної правової допомоги № 19/01-Б від 11 січня 2022 року.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 7 920 гривень, про стягнення яких заявлено позивачем, необхідно відмовити.
Керуючись ст. 4, 12, 81, 89, 141, 263-265, 268, 280, 282, 354 ЦПК України, - суд
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу задовільнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 17 890 (сімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 96 копійок фактичних витрат в порядку регресу та 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судових витрат, які складаються з судового збору, а всього стягнути: 18 964 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 56 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.А.Янжула.