Справа № 346/4339/22
Провадження № 2/346/285/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретарка судових засідань: Івасів В.В., Онутчак В.І., Гапченко (Груник) А.І., за участю представниці позивача: ОСОБА_1 , відповідачки: ОСОБА_2 та її представника: ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , якою просить стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх їх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у розмірі по 3000 (три тисячі) гривень, щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року, після усунення недоліків позовної заяви, суд відкрив провадження у справі, вирішив розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 06 грудня 2022 року о 09 годині 30 хвилин. Разом з цим, суд зобов`язав податковий орган надати суду відомості про доходи відповідача і встановив учасникам у справі строки на подання заяв по суті спору (а.24-25).

05 грудня 2023 року, відповідач подав відзив на позов з документами (а.с. 32-47), крім того в той же день представник позивача подала клопотання про витребування доказів (а.с. 53-54).

06 грудня 2022 року, розгляд справи не відбувся у зв`язку із відсутністю електричної енергії в суді (а.с.48-49), через, що суд призначив розгляд справи на 05 січня 2023 року, 11 годину.

08 грудня надійшла відповідь з податкової (а.с.54), а 15 грудня 2022 року позивач подала відповідь на відзив з документами (а.с.57-80).

05 січня 2023 року суд почав судове засідання, але воно було припинено знову через припинення електропостачання суду, тому суд призначив розгляд на 07 лютого 2023 року, 11 годину (а.с.81-85).

06 лютого 2023 року представник відповідача подав заяву про долучення документів до матеріалів справи (а.с.86-89).

07 лютого 2023 року судове засідання було відкладено на 10 березня 2023 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача про отримання з податкової відомостей про всі видані коли-небудь ОСОБА_2 ідентифікаційні коди або РНОКПП про що винесено ухвалу, а також суд вирішив безпосередньо отримати відомості з реєстру речових прав щодо позивача та відповідача (а.с. 89-92).

08 лютого 2023 року, суд шляхом безпосереднього доступу до Реєстру речових прав на нерухоме майно отримав відомості щодо відповідачки (а.с.94-113). 13 лютого 2023 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів (а.с.117-121). 09 березня 2023 року представник відповідача подав до суду заяву в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному (а.с. 126-130) у зв`язку із чим суд відклав судове засідання на 06 квітня 2023 року, 11 годину, але також ухвалою, з власної ініціативи, витребував докази з Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області про доходи позивачки та відповідача (а.с.132). 04 квітня 2023 року, до суду надійшла інформація з податкової щодо доходів відповідача та позивача (а.с.138-139). Але у зв`язку із тим, що суддя перебував з 03 квітня по 10 квітня 2023 року на лікарняному, розгляд справи не відбувся і суд призначив його розгляд на 14 квітня 2023 року (а.с.141,142-143).

13 квітня 2023 року представник позивача подала до суду клопотання про витребування доказів, у зв`язку із чим суд постановив ухвалу якою зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України надати відомості про розмір пенсій сторін; бюро технічної інвентаризації - відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно у позивача та відповідача; сервісний центр МВС - відомості про зареєстровані за позивачем та відповідачем транспортні засоби; виконавчий комітет Отинійської селищної ради - відомості щодо наявності у позивача та відповідача прав на будь-яке рухоме та нерухоме майно. А розгляд справи суд призначив на 12 травня 2023 року, 10 годину (а.с.144-146).

27 квітня 2023 року, на адресу суду надійшла відповідь з бюро технічної інвентаризації (а.с.155-156), 02 травня 2023 року надано відповідь з Пенсійного фонду України (а.с. 158-164); 04 травня 2023 року - з Отинійської селищної ради (а.с.165-168).

І оскільки 12 травня 2023 року, від представниці позивача та представника відповідача надійшли заяви з проханням провести судовий розгляд без їх участі та участі їх клієнтів, суд проводив судовий розгляд справи по суті, без участі всіх учасників справи, але до 15 травня 2023 року, 15 години, оголосив перерву, з метою завершення дослідження доказів, про що представники були повідомлені телефонограмою та смс-повідомленнями (а.с.171-174, 177-178, 179-180).

Стислий виклад позицій учасників спору.

Аргументи позивача. Відповідачка є матір`ю двох дітей, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але матеріальної допомоги на їх утримання не надає. На сьогоднішній день, йому самому важко утримувати дітей, оскільки враховуючи підвищення цін на оплату житлово-комунальних послуг, підвищення цін на продукти харчування, одяг, інші необхідні речі для повсякденного вжитку та їх лікування при потребі, він не може в повній мірі забезпечити дітей матеріально та являється інвалідом 3-ї групи, з дитинства. Відповідачка витрачає гроші на свої потреби, інтересами сім`ї взагалі не цікавиться, а на утриманні інших утриманців немає, і тому вона може сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у заявленому ним розмірі.

Аргументи відповідача. Мінімальний гарантований розмір аліментів (не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1372 грн.); мінімальний рекомендований розмір аліментів (становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у розмірі достатнього заробітку (доходу) платника аліментів, що становить 2744 грн.). Вказує, що згідно ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати ряд обставин, зокрема і те, що вона теж, як і позивач є інвалідом 3-ї групи, з дитинства, не працевлаштована, немає ніяких доходів окрім пенсії по інвалідності, розмір якої становить 2300 грн. На даний час матеріальне становище відповідачки не дає їй можливості сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, тобто 6000 гривень щомісячно, і навіть 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки така сума є значно більшою ніж отримувана нею пенсія (2300 гривень). Крім вказаних доходів ОСОБА_2 не має жодних заощаджень чи додаткових заробітків. У зв`язку із чим просить у позовних вимогах ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей просить відмовити повністю.

Додаткові аргументи позивача. Він теж являється інвалідом 3-ї групи з дитинства і також, як і відповідача отримує від держави пенсію по інвалідності у розмірі 2300 грн. в місяць. Але він утримую дітей, а відповідачка є працездатною, здоровою та може працевлаштуватись. Діти навчаються в Отинійському ліцеї і їм потрібно надати кошти як на харчування так і на придбання канцелярських товарів для їх нормального навчання. Також дітей потрібно забезпечити теплом. Вказує, що саме він перебуває в скрутному матеріальному становищі, адже йому крім утримання дітей, потрібно ще й оплачувати комунально-житлові послуги. Також просив врахувати, що відповідачка є власником семи земельних ділянок, дві з яких здає в оренду за що отримує орендну плату, має житловий будинок, являється спільним сумісним власником земельної ділянки, а також є спільним власником об`єкту незавершеного будівництва (будинку) разом з позивачем.

Оцінка суду щодо фактів.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_7 , батьками якого є: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.02.2006 року серії НОМЕР_1 , виданого селом Угорники Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.4 - копія свідоцтва про народження).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_8 , батьками якого є: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 2 що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.01.2007 року серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Угорницької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.5 - копія свідоцтва про народження).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2021 року, ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_3 - а.с.7,8 - копія паспорту та довідки з податкової) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_4 - а.с.34 - копія паспорту та довідки з податкової) розірвали шлюб (а.с. 6 - копія рішення суду).

Проте вказані діти зареєстровані та фактично проживають із батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9, 10 - копії довідки та Акту Отинійської селищної ради). Також у цьому будинку зареєстрована і ОСОБА_2 (а.с.9 - копія довідки), однак фактично у цьому будинку, вона не проживає (а.с.9, 10 - копії довідки та Акту Отинійської селищної ради).

Також суд відзначає, що вказаний будинок, з огляду на відповідь бюро технічної інвентаризації на праві власності ОСОБА_4 не належить, а належить ОСОБА_9 (а.с. 155-156 - копія відповіді).

ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства 3-ї групи, по слуху (а.с. 11 - копії довідки МСЕК та посвідчення інваліда), і за інформацією Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, на щомісячній основі, починаючи з січня 2021 року він отримує соціальні виплати у розмірі 1769 гривень, а з грудня 2022 року - 2100 гривень (а.с.138-139 - копія відповіді податкової). А за інформацією з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ОСОБА_4 одержує пенсію, також на щомісячній основі, розмір якої з липня 2022 року складав 2464 гривні 86 копійок, а з березня 2023 року складає: 2896 гривень 74 копійки (а.с.160-161 - копія відповіді з пенсійного фонду).

Згідно з пенсійним посвідченням ОСОБА_2 № НОМЕР_4 , яке видано 18.05.2022 року, вона теж є інвалідом 3-ї групи, з дитинства (а.с.35 - копія посвідчення), але відповідно до індивідуальної програми реабілітації інвалідів №1576, хоча у неї є обмеження у спілкуванні, і як наслідок у трудовій діяльності, вона може працювати, як мінімум: гардеробником, вахтером та комірником (а.с.87).

Але за інформацією з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2022 року, ОСОБА_2 доходи не отримувала (а.с 54,138-139 - відповіді податкової), проте отримує пенсію по інвалідності, на щомісячній основі, розмір якої з березня 2022 року складає 2300 гривень на місяць, а з березня 2023 року - 2760 гривень (а.с.162-163 - відповідь пенсійного фонду).

Разом з цим, з огляду на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є співвласниками земельної ділянки, площею 0,1911 га, кадастровий номер :01:002:0213, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.112-113 - відомості з Реєстру), що також стверджується довідкою Отинійської селищної ради Угорницького старостинського округу та рішенням ХХІХ сесії сільської ради (а.с.167,168 - довідка ради).

А рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , на праві спільної сумісної власності визнано об`єкт незавершеного будівництва, розташований на вказаній земельній ділянці (а.с.118-121 - копія рішення суду).

Встановити інші обставини, на які посилались позивач і відповідач у своїх заявах по суті спору суд не зміг, оскільки ні позивач, ні відповідач не забезпечили суд належними для цього доказами, а ті докази, які суд витребовував з власної ініціативи також цього не підтверджують. А доказування, в силу частини 6 статті 81 ЦПК України, не може грунтуватись на припущеннях.

Зокрема, суд не може вважати встановленою ту обставину, що відповідачка, за своїм матеріальним станом абсолютно не може сплачувати аліменти будь-якого розміру, оскільки як встановлено судом, по-перше, вона хоча і істотно обмежена у видах праці, але все таки може працювати, і нею не надано жодних доказів того, що її фізіологічні особливості абсолютно позбавляють її можливості працевлаштуватись на не кваліфіковану посаду та виконувати некваліфіковану, тобто звичайну працю. По-друге судом встановлено, що вона має у спільній сумісній власності із позивачем земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва.

Разом з цим, оскільки суду не надано належних і достовірних доказів, суд не може вважати доведеними такі обставини, на які посилався позивач: діти мають потреби в їх утриманні саме у заявленому позивачем розмірі по 3000 гривень щомісячно; вказана сума аліментів на кожну дитину обрахована, виходячи з необхідності оплати комунально-житлових послуг (у тому місці, де проживають діти), придбання продуктів харчування, одягу та інших необхідних речей повсякденного вжитку дітей та їх лікування; відповідачка може сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у заявленому ним розмірі, тобто по 6000 гривень щомісячно; діти навчаються в Отинійському ліцеї і їм потрібно надати кошти як на харчування, так і на придбання канцелярських товарів для їх нормального навчання.

Що стосується тверджень позивача та його представниці про те, що відповідачка є власником семи земельних ділянок, дві з яких здає в оренду, за що отримує орендну плату, а також має у власності житловий будинок, то тут суд відзначає наступне.

На підтвердження таких обставин, суду було надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.66-69), і хоча вона містить інформацію про належність ОСОБА_2 семи земельних ділянок та укладення двох договорів оренди, ця довідка була сформована за частковим співпадінням прізвища, ім`я та по-батькові. Але коли суд, отримав інформаційну довідку про належність ОСОБА_2 речових прав на нерухоме майно не за частковим співпадінням (а.с.72-79), а з повними відомостями (а.с.94-113), вказані обставини не підтвердились, а спростувались, оскільки всі ці об`єкти належать іншій людини.

Не менш важливим є і не доведеність позивачем того, що сума визначених нею аліментів, як зазначала його представник, відповідає потребам обох дітей. Суд вважає за необхідне відзначити, що позивач у підставах свого позову вказувала на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, що узгоджується із положеннями частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України. І суд із цим твердженням погоджується, але констатує, що ні у позові, ні наданими суду доказами, позивач не довів перед судом, що заявлений ним розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Суду не надано жодних розрахунків, і жодних доказів, які могли би підтверджувати потребу дітей у заявленому розмірі аліментів та зв`язок такого розміру аліментів із гармонійним розвитком дітей.

Також окремо, суд вважає за необхідне відзначити, що він не має підстав встановлювати обставини виховання дітей відповідачкою та способи її участі у їх вихованні, на підтвердження чого сторони надавали багато доказів (а.с.37-44,61-65). Позаяк, такі обставини, вочевидь не входять до предмету доказування у цій справі.

Встановлені судом правовідносини.

Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких між позивачем та відповідачем виник спір, у якості батьків, щодо утримання дітей, в якому відповідач відмовляється від утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття, у бажаному позивачем розмірі. І у межах цього спору, позивач фактично вважає, що несплата аліментів у заявленому ним розмірі призводить до порушення його права на рівність виконання обов`язку обох батьків в утриманні своїх дітей, оскільки всі витрати по утриманню дітей сплачує тільки він.

Оцінка суду щодо права позивача.

Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Отже, утримання обома батьками своїх дітей до їх повноліття є їх конституційним обов`язком кожного з них.

Положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. А статті 180 та 181 СК України встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між ними. При цьому, згідно з частиною 1 статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як матір`ю дітей свого обов`язку з їх утримання до досягнення ними повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, на постійній основі, дійсно порушує право позивача, як батька дітей, на рівність обов`язків між жінкою та чоловіком щодо дітей у частині їх утримання. Позаяк, оскільки діти проживають із ним, він апріорі утримує дітей на постійній основі, проте розмір такого утримання є окремим питанням.

Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що відповідач не здійснює утримання своїх дітей на постійній основі у грошовій і (або) натуральній формі, що дійсно вказує на порушення права позивача на утримання дітей обома батьками, на рівній основі.

Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову.

Через, що на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вказаних норм Сімейного кодексу України право позивача дійсно підлягає судовому захисту, в обраний ним, і передбачений законом спосіб. Зокрема, шляхом стягнення з відповідача аліментів на кожну дитину у твердій грошовій формі, щомісячно, з дня пред`явлення позову, при цьому, з урахуванням того, що в силу положень частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Суд знову підкреслює, що до такого висновку він дійшов через те, що утримувати дітей обома батьками це конституційний обов`язок обох батьків, а відповідачка не довела суду своєї абсолютної неспроможності працевлаштуватись на роботу для отримання грошей, хай навіть для отримання мінімальної заробітної плати, а крім того у неї є частки у праві на нерухоме майно: об`єкті незавершеного будівництва та земельній ділянці.

Що стосується розміру твердої грошової суми, яку позивач хоче стягувати з відповідача, зокрема по 3000 гривень на кожну дитину, то тут суд виходить з наступного.

В силу положень частини 2 статті 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що, на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022" та статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023", з 01 грудня 2022 року складає 2833 гривні), але він може бути присуджений судом тільки у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

І застосовуючи вказану норму права, суд не може забувати про принцип змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). А також суд пам`ятає про принцип диспозитивності, відповідно до якого, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина 1 і 2 статті 13 ЦПК України).

Тож зважаючи на викладене суд вважає, що аліменти у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, тобто загалом 6000 гривень, суд міг би присудити на користь позивача з відповідачки, виключно у разі достатності заробітку (доходу) відповідачки який би підтверджувався доказами, рівно, як і у випадку з аліментами у рекомендованому законом розмірі, зокрема по 2833 гривні на кожну дитину.

Однак позивач жодним чином не обґрунтував у своєму позові і не довів будь-якими доказами те, що майновий стан відповідачки, зокрема її заробітки (доходи) дозволяють їй сплачувати аліменти на двох дітей, виходячи з розміру по 3000 гривень на кожного з них, що щомісячно складе 6000 гривень, або хоча би у рекомендованому законом розмірі: по 2833 гривні на кожну дитину щомісячно. Не підтверджують цього і докази, які суд з метою захисту прав дітей витребував з власної ініціативи.

Тому суд погоджується із аргументами відповідача про те, що позивач не надав будь-яких доказів для задоволення його позову у повному обсязі. Проте суд не може погодитись із тим, що відповідачка взагалі не зможе сплачувати аліменти, зважаючи на викладене вище і наступне.

В силу положень частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Однак, частина 2 статті 182 СК України чітко передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (який, на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з 01 грудня 2022 року складає, для дітей віком від 6 до 18 років, 1416 гривень 50 копійок).

Тож, суд констатує, що: 1) суду не надано доказів того, що діти сторін, за станом свого здоров`я потребують лікування, при цьому на оплатній основі; що їх матеріальне становище потребує підтримки з боку відповідачки у більшому розмірі ніж мінімально гарантований законом (1416 гривень 50 копійок - на кожну); 2) суду не надано доказів того, що відповідачка, за станом свого здоров`я потребує лікування, при цьому на оплатній основі (суд звичайно врахував, що вона є інвалідом з дитинства, 3-ї групи, але все таки може працевлаштуватись); відсутні докази того, що матеріальне становище відповідачки дозволяє їй сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж мінімально гарантований законом, на кожну дитину; 3) суду не надано доказів наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) суду не надано доказів наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна (окрім однієї земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва який перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача), грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) позивач не довів здійснення відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; 4) суд враховує такі інші обставини, що мають істотне значення: діти проживають з батьком який є інвалідом дитинства по слуху, але виходячи з його доходів має можливість покривати потребу обох дітей у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, при цьому він сам вказував що підробляє; позивачем не доведено потребу дітей у більшому розмірі аліментів, зокрема заявленому ним, як і не доведено рівень розвитку дітей, як гармонійний, за такого розміру аліментів; позивачем не доведено наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід); суд також бере до уваги, що відповідач є інвалідом дитинства та отримує соціальну виплату; одна дитина вже досягла 17 років, а інша 16, відповідно період сплати аліментів не складає занадто обтяжливого строку, що суд враховує, зважаючи на необхідність працевлаштування відповідачки та процес певних вимушених, але потрібних змін для цього; за реабілітаційної програмою, відповідачка може виконувати не кваліфіковану працю і навіт має конкретні рекомендації, які проте не є вичерпними.

Тож враховуючи усе вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково. Зокрема, з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти у розмірі 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 20 жовтня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. У стягненні аліментів у більшому розмірі слід відмовити.

Разом з цим, зважаючи на те, що аліменти присуджуються судом з дати подання позову, а розмір аліментів на місяць буде складати близько 2833 гривень, суд враховує, що відповідачка, з моменту набрання рішенням законної сили, (за виключенням суми в частині платежу за один місяць, що підлягає негайному виконанню) може одномоментно стати боржником на суму більше ніж 15000 гривень, що за її майнового стану, для неї буде дуже відчутним і критичним. А працевлаштуватись чи вирішити питання щодо свого майна, вона ще не встигне. Що, істотно ускладнює виконання такого рішення, хоча вона сама з власної вини опинилась у такому становищі.

Тому, для надання відповідачці можливості знайти собі оплачувану роботу (на що при її фізіологічних особливостях їй потрібен більший час, ніж іншій людині, без інвалідності) або вирішити питання щодо своєї нерухомості (яка знаходиться у спільній власності з позивачем, який на підставі статті 362 ЦК України має переважне право купівлі, протягом одного місяця) суд вважає за необхідне застосувати відстрочку виконання цього рішення на 3 (три) календарні місяці, з дня набрання цим рішенням законної сили (окрім суми платежу за один календарний місяць, на кожну дитину, оскільки в цій частині рішення суду підлягає негайному виконанню).

Суд застосовує відстрочку на підставі частини 1 статті 267 ЦПК України, яка передбачає, що суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Та із застосуванням, за аналогією закону, положень частини 3-5 статті 435 ЦПК України за якою підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим; вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо; розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Висновок суду щодо судових витрат.

З огляду на те, що позов підлягає задоволенню частково на користь позивача, але позивач звільнений від сплати судового збору, він підлягає сплаті, в силу положень частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави.

Однак, з урахуванням майнового стану відповідачки, відповідно до частини 1 та 2 статті 8 закон України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне звільнити відповідачку від сплати судового збору у цій справі, як малозабезпечену.

Таким чином, керуючись статтями 2, 19, 23, 34, 43-49, 76-89, 120-142, 174-181, 209-250, 258, 259, 263-265, 268, 272-289, 351, 352, 354, 355, 430-431 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) у розмірі 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 20 жовтня 2022 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

У задоволенні позову про стягнення аліментів у більшому розмірі - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду, в частині суми платежу за один календарний місяць, на кожну дитину, а в іншій частині - надати ОСОБА_2 відстрочку у виконанні рішення суду, на 3 (три) календарні місяці, з дня набрання цим рішенням законної сили.

Звільнити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від сплати судового збору у цій справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 травня 2023 року.

Суддя Коваленко Д. С.