РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, стягнення понесених судових витрат,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, стягнення понесених судових витрат звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 91421,50 грн., що станом на день подання позову (13 грудня 2022 року) еквівалентно 2500,00 доларів США та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений 992,40 грн.

В судове засідання відповідач повторно не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що 27 грудня 2019 року між сторонами по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір завдатку (надалі договір завдатку).

Відповідно до п.1 договору завдатку, ОСОБА_3 дав, ОСОБА_2 завдаток в сумі 59 000,00 гривень, що на момент укладання цієї угоди за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м.Рівне є еквівалентом суми 2500,00 доларів США в рахунок купівлі квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м.

Відповідно до п.2 договору завдатку ОСОБА_2 зобов`язується продати ОСОБА_1 вказану вище квартиру 912 000,00 гривень, що на момент укладення цієї угоди за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м.Рівне є еквівалентом суми 38 000,00 доларів США. На момент підписання договору купівлі-продажу, ціна об`єкту продажу вищевказаного нерухомого майна буде еквівалентом 38 000,00 доларів США за середнім курсом продажу долара приватним особам комерційними банками м.Рівне незалежно від інфляційних втрат та зростання курсу долара США відносно гривні.

Відповідно до п.3 договору завдатку, сторони погодились укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири до 27 травня 2020 року.

Відповідно до п.5 договору завдатку в разі не укладання договору купівлі-продажу до 27 травня 2020 року:

а) з вини ОСОБА_2 завдаток повертається у подвійному розмірі ОСОБА_1 ;

б) з вини ОСОБА_1 з завдаток залишається у ОСОБА_2 .

Відповідно до п.6 договору завдатку, сторона відповідальна за невиконання договору, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки з врахуванням суми завдатку.

З дослідженої в судовому засідання заяви, посвідченої Круліковською О.А., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованої в реєстрі за №1101 вбачається, що «Я, ОСОБА_2 , розуміючи значення своїх дій та без будь-якого примусу, цією заявою стверджує, що отримала від ОСОБА_1 27 грудня 2019 рок грошову суму в розмірі 59 000-00 гривень, що є еквівалентом суми 2500 доларів США за середнім курсом продажу долара США приватним особам комерційними банками м.Рівне. Вищевказана сума завдатку зараховується мною, як часткова передоплата за квартиру АДРЕСА_1 , яку я маю намір продати. Двадцять сьомого грудня дві тисячі дев`ятнадцятого року підпис ОСОБА_2 .».

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, станом на день розгляду справи в суді, договір купівлі-продажу між сторонами з вини відповідачки не укладено, та не міг бути укладений, оскільки, як стало відомо позивачу з сайту Судова влада та Єдиного державного реєстру судових рішень, в провадженні Рівненського міського суду перебувала цивільна справа №569/7044/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 (колишнього чоловіка відповідачки) про визнання майна (вищезазначеної квартири) особистою приватною власністю, та рішенням якого, 30 жовтня 2020 року у позові було відмовлено. Рішення не оскаржувалось і набрало законної сили 03 березня 2020 року.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні досудової пропозиції від 06 жовтня 2021 року на адресу відповідачки позивачем було запропоновано в добровільному досудовому порядку повернути вищезазначені кошти у семиденний термін. Однак, вказана досудова пропозиція відповідачкою отримана не була та була повернута відправнику.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ст.571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.626 ЦК України договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Відповідно до ч.3 ст.626 ЦК України договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.2 ст.635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі, передбачені у попередньому договорі зобов`язання не виконала, зокрема договору купівлі-продажу нерухомого майна в передбачений у договорі завдатку строк, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем не було укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання договору завдатку договору саме з вини відповідача. Таким чином, сплачені позивачем відповідачу гроші в розмірі є авансом в розумінні ст.570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18.02.2009 у справі №6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25.09.2012 у справі №6-82цс13, від 13.02.2013 у справі №6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 №461/5297/16-ц, від 07.02.2020 у справі №296/10217/15-ц, від 17.06.2021 у справі №711/5065/15-ц.

Тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 59 000,00 грн., що на момент укладення угоди є еквівалентом сум 2500,00 доларів США і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимог знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, яка в судове засідання повторно не з`явилась, причин своєї неявки суду не повідомила, письмовий відзив на позов не подала, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. згідно квитанцій, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,

280,282-289,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, стягнення понесених судових витрат - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , проживаючого АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 91421,50 грн., що станом на день подання позову (13 грудня 2022 року) еквівалентно 2500,00 доларів США та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов