РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/275/23

№ 2/183/1835/23

16 червня 2023 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди 6 191,15 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він разом з дружиною та донькою проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Поруч з їх будинком за адресою: АДРЕСА_2 проживає відповідач, з яким виникли неприязні стосунки. З метою забезпечення безпеки своєї родини позивач придбав та встановив камеру відеоспостереження та прожектор. 17 травня 2022 року відповідач умисно пошкодив вищезазначене майно, зірвав з фасаду літньої кухні та розбив камеру відеоспостереження, прожектор, а також пошкодив декоративне облицювання фасаду літньої кухні. Позивач стверджує, що відповідач заподіяв йому майнову шкоду у загальному розмірі 6 191,15 грн., що складається з вартості пошкодженого майна (яке не підлягає ремонту та відновленню), вартості його монтажу і налаштуванню, а також вартості матеріалів для відновлення декоративного облицювання пошкодженого фасаду літньої кухні: кольорова відеокамера DH-HAC-HDW1200EMP (2,8 мм)-986,00 грн.; Led-пpoжeктор Feron LL-802-890,00 грн.; кабель DCG RG59+2+0,75 - 145,80 грн.; набір для кріплення ТМБ-1 - 139,00 грн.; роботи з монтажу та налаштуванню відеокамери та прожектору - 2 000,00 грн.; грунт-фарба адгезійна SILTEK CONTACT E-105 - 421,49 грн.; фарба латексна фасадна SILTEK FACADE PR0- 1268,82 грн.; барвник 1308ТТ-66,24 грн.; валик ЕU25см- 126,90 грн.; макловиця mini- 107,00 грн.; стрічка малярна Тетро 38 - 39,90 грн.

Ухвалою судді від 13.02.2023 відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову. Зазначив, що відстань між літньою кухнею позивача та парканом, який розмежовує їх домоволодіння, становить близько 50 см. Позивач розмістив відеокамеру на фасаді літньої кухні на висоті більше 3 метрів і знімав його подвір`я. Відповідач у себе вдома не міг почуватися вільно та безпечно, постійно перебуваючи під об`єктивом направленої на його подвір`я відеокамери. Він звертався до позивача з проханням демонтувати камеру, проте такі звернення не дали результату. Тому він самостійно зняв цю камеру, до якої прикріплено прожектор, з фасаду літньої кухні позивача та обережно повісив її на паркан. Майно позивача він не знищував, а лише захищав своє право на приватне життя.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач разом з дружиною та донькою проживає за адресою: АДРЕСА_1 у домоволодінні, право власності на яке зареєстровано за його дружиною ОСОБА_3 (а.с.3).

Відповідач ОСОБА_2 проживає у сусідньому домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.36).

У судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що на території домоволодіння позивача, на фасаді літньої кухні, що межує з домоволодінням відповідача за замовленням позивача встановлено камеру відеоспостереження та прожектор на висоті більше трьох метрів, ближче до верхівки даху. При цьому висота паркану, що розмежовує домоволодіння сторін складає близько 1,6 метрів. Вказані обставини визнані сторонами, та у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також вказані обставини підтверджені дослідженими у судовому засіданні фотознімками, які оглянуто позивачем та відповідачем, які підтвердили зміст вказаних фотознімків.

17 травня 2022 року відповідач, без дозволу позивача, самостійно демонтував відеокамеру та прожектор. Вказані обставини визнані сторонами та у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

З наданих позивачем доказів: постанов про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача та вироку суду, що між сторонами тривалий час існують неприязні стосунки.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що є донькою позивача та проживає разом з ним та матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . 17 травня 2022 року вона була вдома, приблизно опівночі почула шум, побачила що на моніторі відсутнє зображення з відеокамери, розміщеної на фасаді літньої кухні. Вона зателефонувала батькові, вийшла на подвір`я та знайшла світильник. Зранку побачили на фасаді вирвані дроти, а на паркані висіла відірвана відеокамера. Викликали поліцію, разом з працівниками поліції пішли до відповідача і він повідомив, що відшкодує завдані збитки. Проте у подальшому відмовився це робити.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що є дружиною позивача та разом з ним та донькою проживають за адресою: АДРЕСА_1 . 17 травня 2022 року вночі вона спала, а вранці донька їй розповіла, що з фасаду літньої кухні відповідач зірвав камеру та прожектор. Вони викликали поліції, разом з працівниками поліції пішли до ОСОБА_2 , який підтвердив, що це він зірвав камеру, обіцяв відшкодувати збитки. Вважає, що він це зробив з метою помсти, оскільки між ними склалися неприязні відносини.

При вирішенні позовних вимог суд керується наступними нормами права.

Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оцінюючи правомірність дій відповідача суд виходить з наступного.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як зазначено в ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Однак, відеоспостереження в громадських місцях дозволяється, оскільки це кореспондується зі ст. 307 ЦК України. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці (в громадських місцях), на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Отже, громадське місце - частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (ЗУ «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я» від 22.09.2005 № 2899-ІV).

Як пояснив у судовому засіданні позивач, на теперішній час відеозаписи з демонтованої відповідачем камери не збереглися. Відтак, покладення на відповідача обов`язку доведення тієї обставини, що відео зйомкою охоплювалося його подвір`я, на переконання суду, становило б для відповідача надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування.

Враховуючи відстань від фасаду літньої кухні позивача до домоволодіння відповідача (близько 50 см.), висоту розміщення відеокамери (більше 3 м.), висоту паркану між домоволодіннями (близько 1,6 м.), суд вважає, що таке розташування саме по собі, за відсутності дозволу відповідача на проведення відеозйомки, становило втручання у право відповідача на повагу до приватного життя.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2018 року у справі № 576/910/15-ц вказано, що "суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що особа перебуваючи сама та з членами своєї родини на території своєї земельної ділянки мала право на захист свого особистого та сімейного життя від втручання у нього сторонніх осіб. Вона не надавала право на проведення фото та відеозйомки себе особисто та членів своєї родини. Отже, суди дійшли вірного висновку про те, що слід зобов`язати відповідача припинити відеозйомку подвір`я у належному позивачу будинковолодінні і знищити усю зібрану щодо цього відеоінформацію".

Як встановлено у ст.19 ЦК України, особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Зважаючи, що мало місце втручання позивача у право відповідача на приватне життя, суд вважає, що дії по демонтажу відеокамери були способом самозахисту відповідачем свого особистого немайнового права на повагу до приватного життя.

Про те, що метою дій відповідача було не знищення чи пошкодження майна позивача, а самозахист права на приватне життя свідчить та обставина, що він не розбив камеру, не забрав її собі, не викинув, а після демонтажу повісив на паркан зі сторони домоволодіння позивача.

Також суд враховує, що відповідач не проникав на територію домоволодіння позивача, а здійснив демонтаж з власного подвір`я. Сторони та свідки у судовому засіданні підтвердили, що відстань від паркану до літньої кухні цілком дозволяла це зробити з використанням драбини.

Проте, на переконання суду, з урахуванням моральних засад суспільства, вчиненню таких дій, мало передувати повідомлення позивача, прохання самостійно демонтувати камеру.

Відповідач у судовому засіданні наполягав на тому, що неодноразово звертався з таким проханням до позивача, проте жодного доказу на підтвердження цієї обставини не надав.

Позивач у свою чергу категорично заперечував факт таких звернень з боку відповідача, а у разі наявності таких прохань, він беззаперечно демонтував би відеокамеру.

Оскільки судом не встановлено факту звернення до відповідача з проханням у добровільному порядку демонтувати камеру, наявні підстави для відшкодування позивачу спричиненої майнової шкоди в частині стягнення вартості кабелю у сумі 145,80 грн., набору для кріплення у сумі 139 грн., вартість яких підтверджено накладною (а.с.6).

У судовому засіданні оглянуто прожектор Led-пpoжeктор Feron LL-802, встановлено що він не розбитий, проте металеве кріплення зігнуте у такий спосіб, що виключає можливість його використання, а тому з відповідача підлягає стягненню його вартість у розмірі 890 грн.

Вартість робіт з монтажу та налаштування відеокамери та прожектора у розмірі 20000 грн. не підлягає стягненню з відповідача, оскільки з підстав наведених вище, суд встановив, що такі роботи проведено на замовлення позивача з порушенням права відповідача на особисте та приватне життя.

Стосовно стягнення вартості відеокамери суд зазначає, що відеокамеру DH-HAC-HDW1200EMP (2,8 мм) оглянуто у судовому засіданні, доводи позивача про розбите скло не знайшли свого підтвердження. На склі камери наявне незначне забруднення, а не пошкодження.

Інших доказів того, що вказана відеокамера несправна, позивачем не надано. На питання суду позивач відповів, що не перевіряв справність відеокамери.

Стосовно пошкодження фасаду та вимоги відшкодувати вартість матеріалів фарби, барвника, валика, малковиці, стрічки малярної, суд зазначає наступне.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду доказів пошкодження фасаду літньої кухні в результаті дій відповідача, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача вартості прожектора 890 грн., кабелю 145,80 грн. та набору для кріплення 139 грн., в всього 1174,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем заявлено вимоги на суму 6191,15 грн., з яких задоволено вимоги на суму 1174,80 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 203,72 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Позивачем додано договір про надання правової допомоги, додаткову угоду про надання правничої допомоги; квитанцію про сплату на суму 4000 грн.

Як вбачається з додаткової угоди, що складу вартості послуг адвоката включено 2 судових засідання, вартістю 1000 грн. кожне. Проте, представник позивача брав участь лише в одному судовому засіданні, а тому заява позивача про те, що розмір витрат на правничу допомогу складає 4000 грн. не відповідає обсягу наданих послуг.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Враховуючи ціну позову, характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 158, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 1174 (одну тисячу сто сімдесят чотири) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 203,72 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 грн., а разом 1203 (одна тисяча двісті три) грн. 72 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено і підписано 16 червня 2023 року .

Суддя Оладенко О.С.