Справа №705/978/23
2/705/1235/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якої зазначила наступне.

З 2002 року вона проживала однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя чоловік потурбувався за неї та склав заповіт, яким все майно заповів їй. Спадкове майно складається, у тому числі, із квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.2006 року.

Після смерті чоловіка, вона у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, Очеретяної В.В. від 06.02.2023 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у заповіті було зазначено, що спадкодавець заповідає усе своє майно саме «дружині» ОСОБА_1 .

Їй відомо, що до їх знайомства з померлим, останній перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При посвідченні заповіту 27.01.2015 року вона присутня не була, тому обставини його укладення їй невідомі. Вважає, що спадкодавець вважаючи її дружиною, зробив саме таке розпорядження, а нотаріус, яка посвідчувала заповіт, не уповноважена перевіряти факт реєстрації шлюбу між заповідачем та тим, кому він заповідає своє майно.

При цьому, звертає увагу суду на те, що термін «дружина» не має законодавчого визначення, тим більше не породжує родинних відносин.

Оскільки її право на спадкове майно є невизнаним, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх інтересів.

Вказує, що будь-які інші спадкоємці у ОСОБА_2 відсутні, родичів він не мав, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на квартиру: загальною площею 43,6 кв.м, житлова площа 31,2 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява, у якій просять суд розгляд справи проводити у відсутність їх представника, проти задоволення позову не заперечують.

Суд, врахувавши позицію сторін по справі, викладену у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про смерть № 123.

За життя, 27 січня 2015 року, ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений Черповицькою І.Ю., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, зареєстрований в реєстрі за № 194, яким все своє майно, яке буде належати йому на його смерті, заповів дружині ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Спадкодавцю ОСОБА_2 за життя, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 , виданого 28.02.2006 року відділом житлового господарства виконавчого комітету Уманської міської ради, належала квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Уманського виробничого підрозділу ЧООБТІ № 9969275 від 28.02.2006.

Згідно постанови від 06 лютого 2023 року, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 . У відповідності до вказаної постанови ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 була заведена спадкова справа № 5/2022.

За даними Спадкового реєстру на момент заведення спадкової справи, зареєстровано заповіт посвідчений від імені ОСОБА_2 27.01.2015 за № 194, заведених спадкових справ до майна померлого ОСОБА_2 не було. Разом з тим, у заповіті зазначено, що усе майно заповідається дружині ОСОБА_1 , але при перевірці родинних зв`язків, як того вимагає Порядок вчинення нотаріальних дій, встановлено, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформації щодо актового запису про шлюб ОСОБА_2 відсутня, що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану № 0 від 31.01.2023, №№ 4, 4 від 02.02.2023.

У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області і прийнято рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При цьому, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За загальним правилом, визначеним в Главах 87, 89 ЦК України, здійснення права на спадкування та оформлення спадкоємців в спадкових правах здійснюється через нотаріуса і лише у тих випадках, коли об`єктивно неможливо спадкоємцеві оформитись в спадкових правах через нотаріуса, суд вправі визнати за таким спадкоємцем право власності на майно в порядку спадкування.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Враховуючи, що ОСОБА_2 за життя розпорядився належним йому майном, спадкування здійснюється за заповітом.

У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Судом було встановлено, що позивач по справі ОСОБА_5 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . У визначені законом терміни позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на квартиру АДРЕСА_2 , їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що у заповіті вказано її родинні стосунки зі спадкодавцем, як дружини, тоді як вони офіційно шлюб не зареєстрували, тому інформація про актовий запис про шлюб у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , оскільки спадкодавець за життя зробив своє розпорядження щодо належного йому майна лише на користь позивача і при цьому інші спадкоємці, які б мали намір прийняти спадщину після його смерті відсутні.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наданих позивачем доказів, досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме квартиру загальною площею 43,6 кв.м, житлова площа 31,2 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, разом з тим позивач у позові не ставить питання щодо стягнення з відповідача на її користь сплаченого при зверненні до суду судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 319, 321, 328, 1216-1218, 1223, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на квартиру: загальною площею 43,6 кв.м, житлова площа 31,2 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський