Справа № 638/4919/20
Провадження № 2/638/404/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т.В.

за участі секретаря Зайченко Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. 06 липня 2017 року та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її тітка ОСОБА_4 . До спадкового майна після смерті тітки відноситься двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та грошовий вклад, який зберігається в банку «Південний» на рахунку, відкритому на ім`я заповідача ОСОБА_4 , відділення якого розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Після відкриття спадщини до нотаріуса із заявою звернулася її донька, ОСОБА_3 , яка є третьою особою по справі, оскільки її тітка, ОСОБА_4 , казала, що все майно за заповітом залишила саме їй. Спадкова справа зареєстрована у приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Сарапас Наталі Борисівни за номером у нотаріуса 15/19. Пізніше позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я її племінниці ОСОБА_2 , після чого вона, як спадкоємець по закону другої черги, теж звернулася до нотаріуса Сарапас Н.Б. із заявою про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що заповіт ОСОБА_4 від 06 липня 2017 року, складений на ім`я відповідача ОСОБА_2 , порушує її права, як спадкоємця по праву представлення після смерті матері, ОСОБА_5 , якщо б вона була жива на даний час та яка була б спадкоємицею другої черги, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 по закону на усе спадкове майно, так як спадкоємців першої черги немає, і є підстави для визнання заповіту недійсним, так як заповідач весь час говорила, що заповіт буде складений на її доньку, ОСОБА_3 , враховуючи що на момент смерті заповідача їй було 94 роки, її воля не відповідала її волевиявленню, і вона не складала та не підписувала заповіт, і підпис на заповіті не схожий на той, який був у ОСОБА_4 . Просить позов задовольнити.

21 квітня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду від 21 квітня 2020 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Заборонено відчуження та будь- які інші правочини з квартирою АДРЕСА_3 до розгляду справи по суті. Арештовані рахунки відкриті у ПАТ АБ « Південний» (м. Одеса вул. Краснова 6/1,65059) на ім`я ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заборонено приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сарапас Наталі Борисівні ( м. Харків проспект Науки 24, 61158), вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

31 серпня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Антонова О.В., надійшло до суду клопотання про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву та відзив на позовну заяву, в якому позов заперечив та зазначив, що 06 липня 2017 року ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Згідно даного заповіту спадкодавець все своє майно заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт відповідає вимогам щодо складання заповіту, в ньому вказані всі необхідні данні, підписаний власноручно і прочитаний вголос заповідачем, складений фізичною особою із повною цивільною дієздатністю, за відсутності будь-якого примусу, як фізичного так і психологічного, завірений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. та зареєстрований в реєстрі заповітів.

Крім того, цей заповіт було складено за два роки до смерті заповідача. Якщо б позивач та її доньки тісно спілкувалися з ОСОБА_4 , то вони б знали про існування заповіту.

За своє життя ОСОБА_4 склала три заповіти. Перші два на батька відповідача ОСОБА_6 . Першим заповітом від 25 січня 2001 року ОСОБА_4 заповідала йому квартиру АДРЕСА_3 , а другим заповітом від 07 лютого 2007 року заповіла йому вже все майно, яке буде оформлене на її ім`я на день її смерті. ІНФОРМАЦІЯ_4 батько відповідача ОСОБА_6 помер. Після його смерті ОСОБА_4 не змінила своєї думки і 06 липня 2017 року склала третій і останній заповіт на доньку ОСОБА_6 . ОСОБА_2 .

Все це свідчить про те, що заповідач не мала наміру залишати своє майно нікому, окрім сім`ї відповідача, навіть доньці позивача ОСОБА_3 .

Відповідач зі своїми батьками більше 40 років доглядали за ОСОБА_4 та постійно відвідували її, останні роки відповідач звільнилася з роботи, переїхала до неї, доглядала її, сплачувала комунальні платежі за квартиру, а в подальшому здійснила її поховання, що підтверджено відповідними документальними доказами.

Представник відповідача вважає позов безпідставним та просить суд відмовити у задоволенні позову, а також стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати.

25 січня 2023 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова закрите підготовче провадження та призначена до розгляду цивільна справа, задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_7 про витребування доказів: витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Сарапас Наталі Борисівни ( 61166 м. Харків пр. Науки 24) належним чином завірену копію спадкової справи заведеної та зареєстрованої 08 листопада 2019 року, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , а також витребувано з Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори ( 61003 м. Харків, Держпром, 6 під`їзд, Палац Праці,4) належним чином засвідчену копію заповіту, який складала на випадок смерті ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 с. Карасівка Золочівського району Харківської області, місце реєстрації квартира АДРЕСА_3 , на ім`я ОСОБА_2 .

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, з підстав наведених у позовній заяві та просить задовольнити.

Проте у судові засідання 17 травня та 19 червня 2023 року представник позивача не з`явилась. Просила оголосити відкладеним розгляд в зв`язку з сімейними обставинами. Суд вважає таку поведінку представник позивача зловживання правами. Справа з 2020 року не може знайти свого вирішення. За таких обставин, суд з врахуванням того, що представник позивача висловила свою позицію у справі, сторони надали докази, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача. Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що у рішенні від 07 липня 1989 року у справі « Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби законодавства для прискорення розгляду. Суд зазначає, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Представник відповідача в судове засідання 19 червня 2023 року надав заяву, де вказував на недоліки роботи суду та зволікання з розглядом справи, вказав на порушення прав позивачем, та вимагав ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами. Проти позову заперечив з підстав наведених у відзиві на позов. Просив в позові відмовити.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про день та час розгляду справи, письмових пояснень від неї не надходило.

Дослідивши матеріали цивільної справи повно, всебічно та безпосередньо, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіт згідно ст.1217 ЦК України особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Положенням ст.1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі №756/14304/15-ц (провадження №61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що « для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля- це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».

06 липня 2017 року ОСОБА_4 на підставі ст. 1234 ЦК України використала своє право на заповіт і згідно ст.1235 ЦК України призначила спадкоємця свого майна, що підтверджує заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М., зареєстрований в реєстрі за №3-532. Із заповіту вбачається, що в тексті заповіту зазначено: місце, дата складання заповіту, число, місяць, рік та місце народження заповідача та ідентифікаційний код, а також слідує, що заповіт складений фізичною особою із повною цивільною дієздатністю, за відсутності будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного із роз`ясненням змісту відповідних статей ЦК України, які зазначені у заповіті. У заповіті також зазначена дата його складання 06 липня 2017 року та час підписання о 15 год. 50 хв.. За особистим проханням заповідача заповіт частково складено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та, у зв`язку з похилим віком заповідача, заповіт складено та посвідчено нотаріусом у неї на дому за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт підписаний власноручно заповідачем ОСОБА_4 , про що мається підпис заповідача та викладений на нотаріальному бланку. Заповіт складено в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у справах державної нотаріальної контори, а другий примірник, що має силу оригіналу, виданий заповідачу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Також, слід зазначити, що відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Заповіт , що оскаржується, складений 06 липня 2017 року, заповідач померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, між складанням заповіту та смертю заповідача був час, протягом якого заповідач не відмінила його і не внесла до нього зміни.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачем не доведено порушень вимог закону щодо посвідчення заповіту.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач звернулася до суду та свої вимоги обґрунтовує тим, що підпис на заповіті не належить заповідачу- її тітці ОСОБА_4 та складення такого заповіту не відповідало її внутрішній волі.

Разом з тим, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин та наявності підстав для визнання заповіту недійсним до суду позивачем не надано, та в ході судового розгляду не здобуто.

Сторонами у справі не заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи.

Справа тривалий час не знаходить свого вирішення, зокрема і з причини процесуального зловживання правами стороною позивача.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, "Авшар проти Туреччини" від 10 липня 2001 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до вимог ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 вказаного Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 82 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених судом обставин та вказаних вимог закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту недійсним свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, форма і зміст заповіту ОСОБА_4 від 06 липня 2017 року відповідають вимогам закону, заповіт належним чином посвідчений, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, згідно ч.9 с.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, які були застосовані на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2020 року.

На підставі ст., ст.13,16, 1233-1235, 1247-1248,1254 ЦК України, керуючись ст.,ст.4, 10, 11,12,13,76,77,81,89,158,258-265,280-284,289, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2020 року.

Судові витрати вважати сплаченими позивачкою.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст документу виготовлено 19 червня 2023 року.

Суддя: Т.В. ШТИХ.