справа № 489/2954/22 провадження №2/489/576/23
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Клюсевич-Шарапової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Валієва Валерія Валеріївна (далі приватний нотаріус, нотаріус), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

встановив:

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визначити йому додатковий строку терміном в два місяці для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його бабусі ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_2 . На момент смерті бабусі він перебував на території іншої держави, а саме Чехії, де 25.11.2019 ним було в посольстві України в Чехії написано заяву про прийняття спадщини, яка зареєстрована в реєстрі за № 570/3628-19. Після написання дану заяву засобами поштового зв`язку було направлено приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївській області Валієвої В.В. 16.11.2021 він звернувся до приватного нотаріуса за оформленням спадщини, але отримав відповідь за № 276/01-16 про неможливість заведення спадкової справи, так як він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 15.06.2023, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У поданій до суду заяві представник позивача просила розглянути справу за його відсутності і відсутності позивача та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідав у поданій до суд заяві просив розгляд здійснювати за його відсутності на прийняти рішення у відповідності до законодавства.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 113.

Померла є матір`ю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом по народження серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 10.05.1958 батьками ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 »), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Зміна прізвища матері позивача з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_7 » підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.04.2015.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 79 років, померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис № 466.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , що позивач підтвердив копією свідоцтв про право на спадщину від 09.04.1993, згідно яких в порядку спільного сумісного майна подружжя та після смерті чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , набула право власності на вказане нерухоме майно.

25.11.2019 позивач ОСОБА_1 , так як тимчасово проживав в Чехії звернувся за посвідченням заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_2 , яка посттійно проживала та була зареєстрована в Україні за адресою: АДРЕСА_2 до Посольства України в Чеській Республіці, яка адресована відповідній нотаріальній конторі. Заява ОСОБА_1 посвідчена 25.11.2019 першим секретарем з консульських питань Посольства та зареєстрована в реєстрі № 570/3628-19.

Перебування ОСОБА_1 в Чеській Республіці в період з 06.11.2019 по 28.01.2020 підтверджується відповідними штемпелями в закордонному паспорті позивача, копія якого долуче6на до матеріалів справи.

Як вказує позивач заява про прийняття спадщини була направлена засобами плошкового зв`язку за місцем відкриття спадщини до нотаріальної контори в Україні.

16.11.2021 ОСОБА_1 звернувся за оформленням спадщини до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Валієвої В.В., але йому було відмовлено, про що нотаріус надав роз`яснення від 16.11.2021 № 276/01-16 про необхідність надання доказів, які підтверджують прийняття спадщини у встановлений законом строк та інші необхідні для оформлення спадщини документи..

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 71326336 від 01.02.2013, наданої Другою миколаївською державною нотаріальною конторою, реєстрація в Спадковому реєстрі спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.

При вирішенні спору суд виходить з наступного правого регулювання.

Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно частини першої, другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У відповідності до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця.

У даному випадку шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплинув 02.12.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що заява позивача про прийняття спадщини, який на момент відкриття спадщини, перебував за межами території України, посвідчена посадовою собою посольства 25.11.2019. Тобто в межах шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, але вказана була втрачена в період пересилки нотаріусу.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень викладених абзацами 1, 2, 3, 4 пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів.

Окрім спеціальних норм спадкового права, які регулюють питання строку для прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України), при вирішенні справ цієї категорії суд також має враховувати загальні засади цивільного судочинства та європейські стандарти щодо захисту права власності, в тому числі принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, дотримання якого є необхідним за положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, запроваджене статтею 8 Конституції України та статтею 10 ЦПК України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності».

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», пункт 60, та рішення від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47).

Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання.

Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги.

Отже, в даній справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове майно, витребування у нього цього майна з передачею відумерлої спадщини у власність територіальної громади.

Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не в повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним.

Враховуючи об`єктивні причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, який в установлений законом шестимісячний строк посвідчив заяву про прийняття спадщини в посольстві України, та як тимчасово проживав в іншій державі, та був позбавлений можливості особисто звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, але його заява була втрачена при пересилці, а також незначний пропуск строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини, що відповідає загальним положенням спадкового права, конституційному принципу верховенства права та положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Так як позивач не вимогу про розподіл судового збору не заявляв, тому відповідно до положень статті 13 ЦПК України щодо меж судового розгляду, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 158, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , терміном в два місяці після набрання цим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач Миколаївська міська рада, місце реєстрації: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ;

третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Валієва Валерія Валеріївна, робоче місце: м.Миколаїв,вул. Космонавтів,74.

Повний текст судового рішення складено 15.06.2023.

Суддя І.В.Коваленко