Дата документу 23.05.2023 Справа № 337/3403/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 337/3403/20 Головуючий у І інстанції Сидорова М.В.
Провадження № 22-ц/807/1053/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
УХВАЛА

23 травня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мухіної Людмили Сергіївни на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 31 травня 1990 року він отримав квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру серії Л № 2348, виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя на сім`ю з 4 осіб, у тому числі: дружину ОСОБА_2 , синів ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . Квартира не приватизована. На час звернення до суду у квартирі, окрім нього, зареєстровані: колишня дружина - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_4 та його неповнолітня донька ОСОБА_5 . Фактично у квартирі мешкає позивач та його дружина ОСОБА_7 , яка за вказаною адресою не зареєстрована.

Відповідач ОСОБА_2 з 2001 року у вказаній квартирі не мешкає, після розлучення за власним бажанням переїхала до своїх батьків, жодних стосунків він з нею не підтримує, місце її мешкання йому невідоме.

Відповідач ОСОБА_4 у вказаній квартирі не мешкає понад 15 років, створив свою сім`ю та виїхав з квартири за власним бажанням.

Донька відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у вказаній квартирі ніколи не мешкала, зареєстрована в квартирі формально, імовірно мешкає разом зі своєю матір`ю в смт. Шевченко Красноармійського району Донецької області.

ОСОБА_2 зазначав, що особисті речі відповідачів у квартирі відсутні. Жодних перешкод у користуванні квартирою він не вчиняв. Реєстрація відповідачів у квартирі без фактичного проживання створює йому значні матеріальні збитки, він вимушений сплачувати кошти за комунальні послуги, якими не користується. Внаслідок невиконання відповідачами своїх обов`язків з утримання житла утворилась заборгованість в розмірі більше 90000 грн, яку він вимушений сплачувати особисто. Оформити субсидію не має можливості, оскільки для цього необхідні довідки про дохід усіх зареєстрованих у квартирі осіб. Крім того, ОСОБА_2 позбавлений можливості самостійно вчиняти дії для використання житла, на які потрібна згода всіх зареєстрованих в квартирі осіб, не має можливості без згоди усіх зареєстрованих осіб зареєструвати в квартирі за фактичним місцем мешкання свою дружину.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 просив визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та неповнолітню ОСОБА_5 такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_4 в особі представника адвоката Балкового Р.Л. про перегляд заочного рішення. Заочне рішення від 23 листопада 2020 року у цій справі скасовано.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника - ОСОБА_8 залишено без задоволення. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року у цій справі залишено без змін.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мухіної Л.С. особа, яка не брала участі у розгляді справи, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року, а також постанову Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовуОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мухіної Л.С. зазначала, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та продавцем ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. 19 квітня 2021 року за № 2679, її право власності належним чином зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Оскільки на час ухвалення рішення Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ОСОБА_1 вже була власником квартири, щодо якої вирішувалось питання про наявність права користування житловим приміщенням відповідачів, вважає, що рішення у справі № 337/3403/20 безпосередньо стосується її прав та обов`язків, проте до участі в справі її залучено не було, скаржниця просить залучити її до участі в справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог на стороні позивача.

Так, скаржниця зазначає, що після набрання законної сили заочним рішенням Хортицького районного суду від 23 листопада 2020 року ОСОБА_2 вчинив дії зі зняття з реєстрації всіх зазначених в рішенні осіб, 23 березня 2021 року отримав свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , видане Районною адміністрацію Запорізької міської ради по Хортицькому району і 19 квітня 2021 року, тобто, до подання відповідачем ОСОБА_9 заяви про перегляд заочного рішення (30.07.2021), продав зазначену квартиру ОСОБА_10 за вищезазначеним договором купівлі-продажу. Таким чином, позивачу було достовірно відомо про зміну правового статусу квартири та про її власника. Але відомостей про це, всупереч вимогам ч. 2 ст. 43 ЦПК України, він суду не надав.

На думку скаржниці, невстановлення судом цих обставин призвело до позбавлення ОСОБА_1 можливості захистити належне їй право власності на квартиру шляхом участі в розгляді справи та надання нею доказів на підтвердження позовних вимог та спростування заперечень проти позову відповідача ОСОБА_11 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року вважає законними, просить залишити їх без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника адвоката Балкового Р.Л. заперечує проти доводів скарги, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Мухіна Л.С. наполягала на задоволенні апеляційної скарги, просила залучити скаржницю до участі в справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог на стороні позивача, просила скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року, а також постанову Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовуОСОБА_2

ОСОБА_4 та його представник адвокат Балковий Р.Л. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника скаржниці, відповідача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження у справі з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Такі засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (ч.3 ст.18 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 06.12.2007 у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» ((Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26.07.2005, заява № 39199/98).

ЄСПЛ зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Де Жуфр да ла Праделль проти Франції» ((De Geouffre de la Pradelle v. France) від 16.12.1992, заява № 12964/87).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у § 53 рішення від 19.06.2001 у справі «Kreuz v. Poland» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Проте такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Miragall Escolano and others v. Spain» та від 28.10.1998 у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Можливість (право) оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Водночас судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Судове рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №466/5766/13-ц, від 29.06.2021 у справі №201/751/14-ц, від 12.01.2022 у справі №761/41876/18, від 04.11.2019 у справі № 542/401/18, від 10.09.2020 у справі №757/66808/19-ц, від 17.06.2021 у справі № 626/2547/19.

Якщо у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, апеляційний суд встановить, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року у справі №0917/443/2012 (провадження № 61-16055св19) зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №160/4130/19 (адміністративне провадження №К/9901/36116/19) зазначено, що «судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17 вказано, що «відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним».

Отже, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

За змістом наведених вище норм ЦПК України на суд апеляційної інстанції покладено обов`язок з`ясувати, чи вирішив суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі, та наявність/відсутність правового зв`язку між особою, яка не брала участі у справі (скаржником), і сторонами у справі.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.05.2020 у справі № 904/897/19 та Верховний Суд у постановах від 18.09.2019 у справі № 905/943/18, від 17.05.2018 у справі№904/5618/17, від 11.07.2018 у справі № 5023/4734/12, від 21.09.2018 у справі № 909/68/18, від 18.12.2018 у справі № 911/1316/17, від 27.02.2019 у справі №903/825/18, від 09.07.2019 у справі № 905/257/18, від 12.09.2019 у справі №905/946/18, від 12.09.2019 у справі № 905/947/18 дійшли таких висновків:

"якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги;

особа, яка звертається з апеляційною скаргою на підставі статей 17, 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме;

рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги".

Так, апеляційний суд встановив, що на час звернення до суду з позовомОСОБА_2 був основним наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру серії Л №2348 від 31 травня 1990 року, виданого Виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя на сім`ю з 4 осіб, у тому числі: дружину ОСОБА_2 , синів ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (т. 1, а.с.11-12).

У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання: позивача ОСОБА_2 з 30 серпня 1990 року, відповідачів ОСОБА_2 з 30 серпня 1990 року, ОСОБА_4 з 29 серпня 2002 року та ОСОБА_5 з 28 лютого 2006 року (т.1, а.с. 8, 13, 21-23).

21 червня 2001 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , про що у відділі реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя зроблено актовий запис № 302 (т. 1, а.с.10).

Згідно з актом про фактичне непроживання б/н від 07 серпня 2020 року, який складений мешканцями квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 , їх речей в квартирі немає (т. 1, а.с.15, 92).

Згідно з актом обстеження умов проживання №10.08/1483 від 24 вересня 2020 року, складеного спеціалістом відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Алішевською В.В., у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 , 1961 року народження, який проживає у квартирі; ОСОБА_4 , 1979 року народження, який в квартирі не проживає; ОСОБА_3 , 1961 року народження, яка в квартирі не проживає; ОСОБА_14 , 2005 року народження, яка в квартирі не проживає, ОСОБА_12 , 1957 року народження, проживає, але не зареєстрована. Умови проживання в квартирі задовільні, дитячі речі у квартирі відсутні, мається великий борг за комунальні послуги. ОСОБА_2 має намір зняти з реєстрації сина, колишню дружину, онуку, щоб приватизувати квартиру, відремонтувати та жити в ній, погашати борги, які накопичили рідні (т. 1, а.с. 46).

Відповідно до довідки начальника ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» №2/10-5879 від 19 липня 2021 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримується в слідчому ізоляторі з 01 червня 2019 року (т.1, а.с.119).

Згідно з відповіддю ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» №2/10-1371 від 23 лютого 2022 року Запорізькому апеляційному суду ОСОБА_4 у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» не утримується, 15 листопада 2021 року був звільнений в залі суду (т. 2, а.с.17).

Після набрання законної сили заочним рішенням Хортицького районного суду від 23 листопада 2020 року про задоволення його позову, ОСОБА_2 вчинив дії зі зняття з реєстрації всіх зазначених в рішенні осіб, 23 березня 2021 року отримав свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , видане Районною адміністрацію Запорізької міської ради по Хортицькому району.

19 квітня 2021 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_10 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. 19 квітня 2021 року за № 2679.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не брала участі у розгляді цієї справи в суді першої інстанції в якості сторони або третьої особи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мухіної Л.С. посилається на те, що оскаржуване рішення безпосередньо стосується її прав та обов`язків, оскільки на час розгляду справи вона була власницею квартири, про наявність у відповідачів права користування якою вирішувалось питання.

На думку скаржниці, наявні підстави для її залучення до участі у справі на стадії апеляційного розгляду в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, яка власника квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, наведені скаржницею обставини не можуть бути визнані апеляційним судом такими, що підтверджують факт вирішення судом у оскаржуваному ОСОБА_1 судовому рішенні питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, оскільки в мотивувальній та резолютивній частинах рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 рокужодних висновків суду щодо прав та обов`язків ОСОБА_1 не міститься і таке питання судом першої інстанції взагалі не вирішувалось.

Крім того, встановлено, що предмет спору у цій справі стосується житлових правовідносин членів однієї сім`ї, а саме: визнання членів сім`ї ОСОБА_2 : ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та неповнолітньої ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане унеможливлює участь ОСОБА_1 у цій справі, оскільки вона не є учасником спірних правовідносин у ній, у зв`язку з чим, вона жодним чином не може вплинути на правомірність позовних вимог ОСОБА_2 .

Посилання ОСОБА_1 як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, незалучення її до участі у справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог на стороні позивача, є неспроможними, адже обов`язковою підставою для скасування судового рішення з процесуальних підстав є незалучення сторони у справі. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (стаття 48 ЦПК України).

Колегія суддів зауважує, що той факт, що ОСОБА_1 стала власницею квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 в період дії заочного рішення у цій справі жодним чином не свідчить, що у цьому конкретному спорі, вирішуючи справу, суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

Крім того, слід підкреслити, що незалучення до участі у розгляді цієї справи в якості третьої особи без самостійних вимог жодним чином не перешкоджає захисту ОСОБА_1 її права, порушеного внаслідок вищевказаних обставин, іншим шляхом.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мухіної Л.С. щодо порушення зазначеним рішенням суду її прав, є безпідставними.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційної скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалось.

За таких обставин, враховуючи, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 рокуне було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мухіної Л.С. (особи, яка не брала участі у справі) на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 362 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мухіної Людмили Сергіївни на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 26 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: