Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3625/22 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В.П.
Категорія 35 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/3625/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Івчук Станіслав Станіславович, про розірвання договору довічного утримання та скасування державної реєстрації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом в якому просила, розірвати договір довічного утримання від 08 січня 2021 року, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , у зв`язку з неналежним його виконанням, скасувати його державну реєстрацію та стягнути судові витрати.

Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її рідна баба ОСОБА_3 , яка до смерті проживала у квартирі АДРЕСА_1 .

15 квітня 2019 року при житті ОСОБА_3 склала заповіт на її ім`я (раніше було прізвище ОСОБА_3 ), за яким все майно, з чого б воно не складалося, заповіла їй. Даний заповіт був нотаріально посвідчений.

Після смерті баби, коли звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом дізналася, що 08.01.2021 між бабою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, за умовами якого останній передано належна бабі квартира АДРЕСА_1 .

Відповідачка не виконувала умов договору довічного утримання, не приходила до ОСОБА_3 , не забезпечувала її харчуванням і доглядом, не сплачувала рахунки, не приймала участі у похованні баби. Позивачка стверджує, що все це робила вона, а тому наявні підстави для розірвання вказаного договору довічного утримання.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі і вирішити питання розподілу судових витрат.

Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене із порушенням вимог ст. 263 ЦПК України. Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам та показам свідків, допитаних у судовому засіданні і не відобразив їх покази у рішенні. ОСОБА_2 скористалася похилим віком баби, тяжкими хворобами та довірою ОСОБА_3 . Вказує, що всі витрати по утриманні квартири сплачувала вона сама, а відповідачка жодного разу не виконувала свої зобов`язання. З моменту вчинення правочину не забезпечувала ОСОБА_3 харчуванням і доглядом, не сплачувала рахунки за комунальні послуги, не приймала участі у похованні тощо.

Суд першої інстанції не взяв до уваги правові висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 07.10.2020 по справі № 521/10450/17. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позову, які зазначені вище.

Від представника відповідача адвоката Бугайова Д.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Орлюк С.А. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити і надали пояснення, які відповідають змісту скарги та позовним вимогам.

Представник відповідача адвокат Бугайов Д.М. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з`явилась, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, що відповідає положенням ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 не є стороною спірного договору довічного утримання, а тому не може ставити питання перед судом про його розірвання.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом установлено та стверджується матеріалами справи, що 08 січня 2021 року між ОСОБА_3 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувачем) укладений договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчук С.С. та зареєстровано в реєстрі за №68.

Згідно умов договору ОСОБА_3 передає у власність, а ОСОБА_2 отримує у власність квартиру АДРЕСА_1 , та взамін чого ОСОБА_2 зобов`язується забезпечувати відчужувача доглядом (харчуванням, придбанням одягу, забезпечення особистої гігієни), надання матеріальної допомоги для придбання ліків та оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування ОСОБА_3 у стаціонарі; організація поховання відчужувача у разі її смерті (а.с.5-6).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, про що 28 січня 2021 року складено відповідний актовий запис №160, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9).

15 квітня 2019 року ОСОБА_3 склала заповіт, тобто розпорядження на випадок своєї смерті, що посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчук С.С. та згідно якого усе майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла ОСОБА_4 (а.с.25).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 , який є батьком позивачки ОСОБА_1 та сином покійної ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України визначено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України визначає, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

У постанові Верховного Суду України у справі №6-142ц13 від 25.12.2013 визначено, що право на звернення до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання має лише відчужувач спірної квартири.

Пунктом 15 договору довічного утримання визначено, що він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов у судовому порядку.

Оскільки, ОСОБА_1 не є стороною спірного правочину, тому вона не може ставити питання перед судом про його розірвання.

Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частиною 2 ст. 749 ЦК України визначено, що якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Разом з тим, вказані позивачкою обставини не є підставою для розірвання договору довічного утримання згідно вказаних норм матеріального права.

Частина 2 ст. 749 ЦК України не визначає підстав для розірвання договору довічного утримання, а лише регламентує питання визначення обов`язків набувачем за договором довічного утримання та вирішення спорів щодо виконання договору якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду.

Показання свідків у судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мають правового значення для вирішення питання щодо наявності підстав для розірвання спірного правочину.

З урахуванням викладеного, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог із чим і погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 19 квітня 2023 року.