н/п 2/490/505/2023 Справа № 490/8564/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
18 квітня 2023 року м. Миколаїв
Суддя Центрального районного суду міста Миколаєва - Гуденко О.А.,
за участю секретаря судового засідання - Позднякова Є.В, без участі сторні,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні , визнання права власності на 28/100 частки житлового будинку та земельної ділянки з виплатою грошової компенсації відповідачу на вказану частку по ринковій ціні,
І. Короткий зміст позовних вимог:
21.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: припинити право власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на 28/100 часток житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з виплатою грошової компенсації ОСОБА_2 на вказану частку по ринковій ціні.
ОСОБА_2 є співвласником 28/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної діялнки за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 5-547, виданий 08.09.2014, Державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори та свідоцтва та номер 5-549, виданий 08.09.2014 року Державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.Г.
Вказує, що частина Відповідача є незначною, а тому не може бути виділена в натурі. Таким чином вказаний житловий будинок та земельна ділянка не може бути поділений. В зв`язку з цим Позивач неодноразово пропонував Відповідачу вирішити спірне питання мирним шляхом, виплативши йому грошову компенсацію за його частку в житловому будинку та земельної ділянки, після чого оформити угоду купівлі-продажу в нотаріальній конторі. Відповідач проживає в іншій країні - Ізраїль і не має потреби в житлі. Відповідач не погоджується продати Позивачу свою частку житлового будинку, вимагаючи значно високу її вартість. Позивач ж в свою чергу сам сплачує усі витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг, витрат по утриманні та благоустрою житлового будинку, проведення планового ремонту житлового будинку та інше. Позивач не може розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Спільне користування житловим будинком та земельною ділянкою між сторонами також є неможливим. Зазначає, що у житловому будинку Відповідач ніколи не проживав, так як отримав його частину у спадщину, його особистих речей в будинку не має, він не сплачує комунальні послуги, не проводить ремонтних робіт. Згоди щодо спільного використання спірного майна не досягнуто. Враховуючи, що частка відповідача у вказаному спільному майні є незначними і не можуть бути виділені в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, вважає, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2021 року, визначено головуючого суддю Гуденко О.А.
Ухвалою суду від 19.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Протокольною ухвалою від 27.10.2022 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Відзиву на позов не надходило.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив судове засідання проводити за відсутності сторін, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Додав, що позивачем внесено вартість часток відповідача на депозитний рахунок суду, що підтверджується відповідною квитанцією.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та повертались у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. Крім того, відповідач викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ст. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Статтею 223 ЦПК України передбачає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У зв`язку з неявкою позивача, відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Згідно з частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою-третьою статті 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно зі статтею 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 р. судам слід враховувати, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду
ОСОБА_2 (надалі Відповідач) є співвласником 28/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної діялнки за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 5-547, виданий 08.09.2014, Державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори та свідоцтва та номер 5-549, виданий 08.09.2014 року Державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.Г.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр у прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 263505021 від 29.06.2021 року 72/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами те земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та 28/100 часток зареєстровано за ОСОБА_2 .
Таким чином позивач є власником 72/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами те земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач має у власності 28/100 її частки.
Отже, позивач та відповідач є власниками по цілої частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами те земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .
За звітом з оцінки нерухомого майна ФОП ОСОБА_3 від 18.09.2021 року №РГВНВА731949 оціночна (ринкова) вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 становить 350000 грн.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Аналіз положень статті 365 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободй буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.
В ході судового розгляду справи на підставі досліджених доказів, судом встановлено наявність всіх підстав, передбачених п.п. 1-4 ч. 1, ч. 2ст.365 ЦК України, для задоволення позову в частині припинення права власності відповідача.
Так, судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить 28/100 частина житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами те земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що на переконання суду, порівняно з часткою позивача у праві спільної власності на будинок, яка становить 72/100 частини є незначною.
Належна відповідачу частина житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами те земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 не може бути виділена в натурі та є неподільною.
Сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування та утримання майна. Крім того, у спірному будинку відповідач не проживає та не користується.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд приходить до висновку, що припинення права власності відповідача на частину спірного житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами те земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди його інтересам. Доказів того, що припинення права власності відповідача на частку у спірній нерухомості завдасть істотної шкоди членам його сім`ї, відповідачем не надано.
Крім того, при вирішенні спору суд враховує, що відповідач не вживає будь-яких заходів з метою вирішення даного спору, не вживає будь-яких дій щодо компенсації позивачу вартості його часток у праві спільної часткової власності.
Повно і всебічно встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, визначених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні з виплатою йому грошової компенсації у розмірі 109564 (сто дев`ять тисяч п`ятсот шість десять чотири) грн. 00 коп., та визнання права власності на цю частку, відповідно до позовних вимог, за ОСОБА_1 .
Суд вважає, що таке втручання у право приватної власності відповідача, відповідає закону, є співмірним і пропорційним з урахуванням інтересів всіх співвласників.
V. Розподіл судових витрат
На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1095,64 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суддя
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку у спільному майні - задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 на 28/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , сплативши ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості цієї частки.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 28/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , згідно заключення судово - оцінювальної експертизи вартість 28/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виплати грошових коштів у сумі 109564 (сто дев`ять тисяч п`ятсот шість десять чотири) грн. 00 коп. з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації у Миколаївській обалсті ОСОБА_2 , які внесені 14.04.2023 року ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1095 грн. 64 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 . фактично проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст рішення виготовлено 19.04.2023 року
Суддя Гуденко О.А.