ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/775/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 705/1738/23 Категорія: на ухвалу Єщенко О.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ;

боржник ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник боржника ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Т.В.

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Єщенко О.І. у приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області 13.04.2023 року, у справі за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в :

03.04.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Т.В. звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

В прохальній частині заяви ОСОБА_1 просила суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, стягнення аліментів почати з моменту подачі заяви до суду.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Т.В. оскаржила ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається скаржником, що підставою для відмови у видачі судового наказу суд вказав те, що фактично формулювання прохальної частини заяви не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України, оскільки в прохальній частині вказано посилання на законодавчо гарантований розмір аліментів, а саме не менше 50% прожиткового мінімуму.

В апеляційній скарзі звертається увага на те, що не можна погодитися з висновком суду про те, що посилання на мінімальний розмір аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно суперечить п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Положення ч. 2 ст. 182 СК України є безспірною, встановленою державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого виду судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання. Мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у вказаному розмірі є законним обов`язком боржника.

Представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Т.В. посилається в апеляційній скарзі, що розмір аліментів, встановлений матеріальним законом СК України, а ЦПК України визначає процесуальний порядок розгляду цивільних справ. При цьому, процесуальний закон не може впливати на норму матеріального права, тобто змінювати мінімальний розмір аліментів, визначений СК України.

Вважає, що у будь-якому випадку, розмір аліментів, який буде стягуватися за судовим наказом не може бути меншим, ніж мінімально гарантований рівень для дитини відповідного віку.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Т.В. просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу повернути для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даній справі оскаржується ухвала суду щодо відмови у видачі судового наказу,яка вказана у п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвала суду першої інстанції вимогам закону не відповідає, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлено вимогу заявником, яка не передбачена ч. 1 ст. 161 ЦПК України, оскільки в прохальній частині заяви про видачу судового наказу відсутні посилання на верхню межу розміру аліментів, як це вказано у п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а суд позбавлений можливості самостійно визначити цю межу в рамках наказного провадження.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 03.04.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

В прохальній частині заяви ОСОБА_1 просила суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, стягнення аліментів почати з моменту подачі заяви до суду.

Згідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно до пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано:

- якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов?язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

- заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Стаття 165 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає ст. 161 цього Кодексу; наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 186 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав передбачених п. п. 3-6 ч. 1 цієї статті; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.

Стаття 165 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначення ОСОБА_1 у заяві про видачу судового наказу мінімальної межі стягуваних на утримання дитини аліментів, замість зазначення верхньої межі (не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку) суперечить п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Згідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, мінімальний встановлений законодавством розмір стягуваних аліментів встановлений на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначення ОСОБА_1 у заяві про видачу судового наказу мінімальної межі стягуваних на утримання дитини аліментів замість зазначення верхньої межі (не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку) не свідчить про невідповідність заяви представника ОСОБА_1 адвоката Кушнеренко Т.В. про видачу судового наказу вимогам ст. 161 ЦПК України, а отже, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу, а тому вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Кушнеренко Т.В. про скасування ухвали суду у зв`язку із порушенням вимог процесуального права підлягають задоволенню апеляційним судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом допущено порушення норм процесуального права, то апеляційний суд на підставі статті 379 ЦПК України дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити матеріали заяви для продовження розгляду до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2023 року скасувати та направити матераіли заяви для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді Л.В. Нерушак Л.І. Василенко О.В. Карпенко