Номер провадження: 22-ц/813/713/23
Справа № 521/3617/18
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря - Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №2, діючий в інтересах Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради,

відповідачі: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна, державний реєстратор Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскров Олег Вікторович, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року у складі судді Поліщук І.О.,

встановив:

У лютому 2018 року заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №2, діючи в інтересах Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації та визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що реєстрація Декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.04.2017 за №ОД95 щодо реконструкції нежитлового приміщення №63 і магазину з улаштуванням вітрини консольного типу скасована, у зв`язку з здійсненням ОСОБА_2 капітальної добудови до нежитлового приміщення на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети. У зв`язку з чим, ОСОБА_2 самочинно здійснив реконструкцію нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та незаконно набув право власності на нежитлові приміщення 63 та АДРЕСА_1 , а тому спірні договори купівлі-продажу від 28.07.2017, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є недійсними та подальша реєстрація права власності на зазначені приміщення за ОСОБА_1 є також незаконною. З урахуванням викладеного, позивач просив: визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та приміщення АДРЕСА_1 ; визнати недійсними договори купівлі-продажу від 28.07.2017 нежитлового приміщення, загальною площею 70.3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та приміщення АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. та стягнути з Державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 порівну на користь прокуратури Одеської області в рівних частках судовий збір у розмірі 7 929 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року позовні вимоги заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права, індексний номер 35988393 від 03.07.2017 державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101, номер запису про право власності: 21231789 щодо державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права, індексний номер 35987852 від 03.07.2017 державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №101, номер запису про право власності: 21231398 щодо державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу серія та номер: 1110 від 28.07.2017 нежитлового приміщення, загальною площею 70.3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. Визнано недійсним договір купівлі-продажу серія та номер: 1111 від 28.07.2017 нежитлового приміщення, загальною площею 75 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. Стягнуто з Державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 порівну на користь прокуратури Одеської області в рівних частках судовий збір у розмірі 7929 грн. У задоволенні позовних вимог пред`явлених до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на відсутність підстав у прокурора для звернення до суду в інтересах Одеської міської ради та Управлення державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. Крім того, апелянтом зазначено, що він не погоджується з висновками суду першої інстанції, які є незрозумілі в частині задоволення позову відносно державного реєстратора Іскрова О.В. , та в частині відмови у задоволенні позову щодо приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. Оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яким прийнято об`єкт до експлуатації, не є захистом публічного порядку. Скасування такого рішення, при наявності свідоцтва про право власності на нерухоме майно та подальшої реалізації такого майна третім особам, які також стали власниками майна, не призведе до скасування такого права власності та повернення спірного майна. Неможна вимагати визнати протиправною декларації про готовність об`єкта до експлуатації, за умов того, що вона вичерпала свою дію, відтак всі наслідки цього є незаконними.

29.03.2019 заступником керівника Одеської місцевої прокуратури №2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на те, що прокурор діяв в межах повноважень щодо захисту інтересів держави, через невжиття компетентними органами заходів відповідного реагування.

08.04.2019 Одеською міською радою було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити без задоволення апеляційну скаргу з тих підстав, що самочинне захоплення ОСОБА_2 земельної ділянки та здійснення самочинного будівництва на ній порушує права територіальної громади, а прокурор наділений повноваженнями щодо захисту таких порушених прав.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15.05.2019 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову. У задоволенні позову заступника керівника Одеської міської прокуратури №2 в інтересах: Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни, державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації та визнання недійсним договорів купівлі-продажу відмовлено. Стягнуто з Одеської міської прокуратури №2 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 11893,50 грн.

Відмова у задоволенні позову обґрунтована недоведеністю прокурором наявності підстав для звернення до суду з позовом в інтересах Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що заступник прокурора Одеської місцевої прокуратури N 2, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, зазначив, у чому полягає порушення інтересів держави та визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.01.2021 справу призначено до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.10.2006 ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 квартиру за АДРЕСА_3 , загальною площею 44,5 кв. м.

На підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-III категорії складності від 18.11.2015, зареєстрованої Департаментом ДАБІ в Одеській області за NОД 20, здійснено реконструкцію квартири під нежитлове приміщення магазин без зміни геометричних розмірів фундаментів в плані, за адресою: АДРЕСА_2 , замовником якої є ОСОБА_2 .

На підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2006 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18.11.2015, державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашнік Д.С. 21.12.2015 прийнято рішення про внесення запису до Державного реєстру прав щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення-магазин (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), загальною площею 45,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

26.04.2017 управлінням ДАБК Одеської міської ради зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт NОД95 щодо реконструкції нежитлового приміщення N 63 і магазину) з улаштуванням вітрини консольного типу.

Перевіркою управління ДАБК Одеської міської ради від 09.06.2017 встановлено, що здійснюється капітальна добудова до нежитлового приміщення на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети.

У зв`язку з цим наказом управління ДАБК Одеської міської ради N 01-13/243 ДАБІ від 09.06.2017 декларацію про початок виконання будівельних робіт NОД95 скасовано.

З інформаційної довідки вбачається, що на підставі висновку про поділ об`єкта нерухомого майна від 30.06.2017 N 266/17, виданого ФОП ОСОБА_5 , 03.07.2017 державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Іскровим О.В. прийнято рішення щодо закриття розділу про право власності на нежитлове приміщення-магазин (реєстраційний 01), загальною площею АДРЕСА_2 .

За рішенням державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Іскровим О.В. 05.07.2017 внесено запис до Державного реєстру прав щодо реєстрації права власності за ОСОБА_6 на нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) загальною площею 70.3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 набув право власності на спірні приміщення на підставі висновку про поділ об`єкта нерухомого майна від N266/17, виданого ФОП ОСОБА_5 .

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 28.07.2017, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, який зареєстровано в реєстрі за N 1110, 28.07.2017, ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_2 , в подальшому іменований продавець, з однієї сторони, та ОСОБА_1 , в подальшому іменований покупець, з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 70,3 кв. м.

За рішенням державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Іскровим О.В. 05.07.2017 внесено запис до Державного реєстру прав щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) загальною площею 70.3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 28.07.2017.

Також 28.07.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу серія та номер 1111, нежитлового приміщення 63-а, за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 75 кв. м.

Державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. прийнято рішення про внесення запису до Державного реєстру прав стосовно реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) загальною площею 75 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції, визнаючи незаконними та скасовуючи рішення про державну реєстрацію права виходив з того, що висновок про поділ об`єкту нерухомого майна не є підставою для державної реєстрації права власності відповідно до вимог ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Враховуючи, що відбулося збільшення площі приміщення, шляхом самовільного захоплення земельної ділянки територіальної громади ОМР будівництвом прибудови, декларація про будівництво якої скасована, суд визнав недійсними договори купівлі-продажу приміщень.

Апеляційний суд з вказаними висновками не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Отже, обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі N201/2471/20 зазначено, що: "позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України. У частині другою статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

У пунктах 6.30-6.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 квітня 2020 року в справі N 916/2791/13 зроблено висновок, що "законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. У справі, що розглядається, підставою для відмови в задоволенні позову в частині вимог органів державної влади та місцевого самоврядування суди визнали факт набуття відповідачем права власності на об`єкт нерухомого майна після закінчення його будівництва та, посилаючись на встановлений факт, вказали про неможливість знесення об`єкта нерухомості, на який зареєстровано право власності, у порядку, встановленому для самочинно побудованих об`єктів. Проте, вказуючи про порушення гарантованого Конституцією права власності, суди разом з тим не врахували відомостей щодо документа державної реєстрації такого права в порушення умов надання в користування землі, на якій здійснено забудову, встановлених договором обмежень щодо її забудови та передбачених законодавством правил і порядку здійснення такої забудови не змінюють режиму такого об`єкта та не виключають застосування правових наслідків щодо такого будівництва".

У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі N202/7377/16-ц зазначено, що "задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суди: не урахували, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, оскільки вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою".

У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі N 521/21538/19 вказано, що "позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку з здійсненням на думку прокурора самочинного будівництва є неефективними способами захисту, а позовні вимоги про знесення самочинно збудованих будинків, зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану є недоведеними".

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

У даній справі звертаючись до суду з позовом прокурор посилався на те, що відповідачем ОСОБА_2 здійснене самочинне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка належить Одеській міській раді і яка не вирішувала питання про її виділення під будівництво.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем здійснено добудову приміщення на земельній ділянці, яка не була відведена для забудови, що обмежує право Одеської міської ради як власника цієї ділянки.

Водночас не враховане, що вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права та визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна не забезпечать усунення порушень спричинених самочинним будівництвом; власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам; вирішення вимог про проведення відповідної перебудови або знесення самочинного будівництва, визначених у статті 376 ЦК України, виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Тому належним способом захисту прав власності є вимога про проведення відповідної перебудови або знесення самочинного будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України і вирішення такої вимоги виключає застосування інших вимог.

Обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18.

Отже, позивач не позбавлений права повторного звернення у ефективний спосіб захисту прав.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Оскільки висновок суду першої інстанції не відповідає актуальному правовому висновку, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою врахування висновків щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в частині визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсними договорів купівлі-продажу приміщень.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року в оскаржуваній частині скасувати.

В задоволенні позову заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №2, діючого в інтересах Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсними договорів купівлі-продажу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 13.06.2023.

Головуючий:

Судді: