ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/11269/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

на заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року,

встановив:

У грудні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 07 липня 2011 року. Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок із кредитним лімітом, який було збільшено до 3 700 гривень, надано у користування кредитну картку.

Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, не надавала своєчасно кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 01 листопада 2021 року у неї виникла заборгованість в сумі 13 514,53 гривень, з яких:

- 3 606,65 гривень - заборгованість за кредитом,

- 9 907,88 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Просив стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у вказаному розмірі та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270 гривень.

Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту станом на 01 листопада 2021 року в сумі 3 606,65 гривень та судовий збір в сумі 2 270 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за кредитним договором, не врахував, що сторони погодили оплату процентів за користуванні кредитом, а також розмір процентної ставки. Позивачем надано на розгляд суду Заяву-анкету від 07 липня 2011 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, які підписані відповідачкою. Звертає увагу, що розмір базової процентної ставки зазначений у Довідці про умови кредитування - 2,5% на місяць. Крім того, сторони погодили у Довідці розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір неустойки. Тому є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитом, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Посилається, що з розрахунку заборгованості вбачається кількість днів прострочки, за які нарахована заборгованість за процентами, вбачається сума нарахованої заборгованості у відповідну дату, тому відмова суду у задоволенні вимог зі стягнення процентів у повному обсязі є порушенням ст. 1048, 1054 ЦК України. Суд безпідставно вважав непогодженими умов щодо сплати процентів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 606,65 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із недоведеності та безпідставності позовних вимог в цій частині.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами в сумі 9907,88 гривень.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 606,65 гривень не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення в цій частині не перевіряється.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 липня 2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг а Приватбанку (а.с. 11), Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторонами погоджено розмір базової процентної ставки - 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір неустойки (пені та штрафу). (а.с. 12)

Відповідно до п. 1 Статуту АТ КБ «Приватбанк», затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594, на підставі рішення установчих зборів акціонерів від 06 липня 2000 року Комерційний банк «Приватбанк» був реорганізований шляхом зміни організаційно-правової форми у Закрите акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Згідно з п. 1 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 було змінено тип Банку на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Наказом Мінфіну від 21 травня 2018 року № 519 (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». (а.с. 52)

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 07 липня 2011 року, укладеного між сторонами, станом на 01 листопада 2021 року у відповідача наявна заборгованість:

- за тілом кредиту у розмірі 3 606,65 гривень,

- за простроченими відсотками у розмірі 9 907,88 гривень. (а.с. 4-8)

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 07 липня 2011 року сторонами погоджено розмір базової процентної ставки - 2,5% на місяць, що загалом на рік становить 30%.

Зазначене не було враховано судом першої інстанції.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07 липня 2011 року проценти за користування грошовими коштами за спірний період з 01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року банк нараховував за ставкою 34,80%, з 01 квітня грудня 2015 по 28 липня 2019 року банк нараховував за ставкою 43,20% на місяць.

Колегія суддів вважає неправомірними дії позивача щодо підвищення процентної ставки за вказаний період до 34,80% та 43,20% річних, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивачем було дотримано вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором.

Відповідно матеріалів справи між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н від 07 липня 2011 року, за яким у спірний період були видані картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 07 липня 2011 року, термін дії 05/15), № НОМЕР_2 (дата відкриття 21 березня 2013 року, термін дії 08/16), № НОМЕР_3 (дата відкриття 07 вересня 2019 року, термін дії 12/19).

Колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Отже, в даному випадку строк дії кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем, обмежується строком дії кредитної картки № НОМЕР_3 до 31 грудня 2019 року.

За таких обставин, в межах заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» має право на отримання процентів за період з 07 липня 2011 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки 30% річних.

Так, відповідно до наданого банком розрахунку за період з 07 липня 2011 року по 31 серпня 2014 року Банком нараховані відсотки за користування кредитом з урахуванням процентної ставки 30% річних в сумі 3468,86 гривень.

За період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2019 року кількість днів прострочення сплати заборгованості за користування грошовими коштами становить 1127 днів.

Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період становить 3 387,25 гривень (3 606,65 гривень (тіло кредиту) х 30%) : 360) х 1127 днів).

Загалом заборгованість за процентами становить 6856,11 гривень (3 468,86 + 3387,25), яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками та зміни в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 1757,43 гривень (2 270 х 77,42%) та судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 2 356,26 гривень (3405 х 69,2%), що в загальному розмірі становить 4 113,69 гривень.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами скасувати, в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 07 липня 2011 року по 31 грудня 2019 року в сумі 6 856,11 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 4 113,69 гривень.

В іншій частині заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста