Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі Ребрина Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради,

про скасування рішення, повернення дитини

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом в якому просить:

1) зобов`язати службу у справах дітей Миколаївської міської ради та виконавчий комітет Миколаївської міської ради повернути матері ОСОБА_1 доньку ОСОБА_2 ;

2) скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2021 року № 532 «Про негайне відібрання дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_1 ».

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що згідно рішення відповідача від 23 червня 2021 року № 532 Про негайне відібрання дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_1 » було відібрано дитину. Позивач зазначила, що вона не погоджується з даним рішенням та обставинами на підставі яких було відібрано дитину, вважає дії відповідача незаконними та необгрунтованими. Окрім того позивач зазначила, що вона забезпечує всім належним свою доньку, у нарколога та в психіатра не перебуває та має постійний заробіток. На даний час працює водієм тролейбуса 3 класу на КП ММР «Миколаївелектротранс» та за час роботи зарекомендувала себе як відповідальний, дисциплінований і старанний співробітник, користується повагою колег та у порушення трудової дсиципліни помічена не була. За такого просить скасувати рішення виконавчого комітету та повернути її дитину.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що підстави для відібрання дитини були законні, просила в задоволенні позову відмовити. У відзиві на позов представник відповідача зазначила, що родина позивача перебуває у полі зору служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради вже третій рік поспіль, а саме з 2018 року. Так, 23.07.2018 року Маргарита за актом на знайдену дитину була доставлена поліцією до КЗ «Миколаївський центр соціальної психологічної реабілітації» Миколаївської обласної ради. 26.09.2018 року за рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитину дівчину було повернено матері. У 2021 році знову почались скарги за невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 відносно дитини з боку сусідів та ЗОШ № 7, де навчається дівчина у зв`язку з чим органом опіки було прийнято рішення про негайне відібрання дитини. Також представник відповідача вказала, що 20.05.2021 року дівчина була госпіталізована до КНП "Миколаївська обласна дитяча лікарня" у зв`язку з отримання травми від сусіда. Службою у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради було постановленона облік дитину як таку, що зазнала насильства з боку іншої особи. Мати агресивно відмовилась коментувати ситуацію, повідомила, що не бажає контактувати зі службою у справах дітей. Разом з тим мати не впливає на поведінку доньки, не виконує рекомендації спеціалістів служби у справах дітей та Центру соціальних служб щодо поліпшення умов проживання доньці та посилення контролю за її поведінкою, категорично відмовляється співпрацювати з працівниками служби у справах дітей, в тому числі відмовляється від допомоги психологів Центру.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом досліджено лист КЗ "Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради від 26.07.2018 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилась в центрі з 23.07.2018 року. Бажання повертатись до матері не виявляє.

Cудом досліджено лист Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 згідно якого ОСОБА_2 , 2007 року народження, яка стоїть на внутрішкільному обліку, не відвідувала заклад без поважних причин у наступні дні: 27.02.-28.02, 10.02.-19.02, 23.02.-01.03.2021.

Судом досліджено акт обстеження умов проживання від 22.04.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 згідно якого вбачається, що за вказаною адресою проживають ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (бабуся), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька). Умови проживання потребуються покращення, прибирання. Дитина мешкає в одній кімнаті з матір`ю, має власне ліжко, одяг, необхідні речі. Продукти харчування на момент відвідування наявні, але в обмеженій кількості.

Судом досліджено лист Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 від 27.04.2021 року згідно якого повідомлено, що навчання дитини ОСОБА_2 зовсім не організоване; остання не виконує домашнє завдання та не виходить на онлайн руки; мати не контролює навчання дитини; ОСОБА_1 не реагує на рекомендації вчителів.

Судом досліджено психолого-педагогічну характеристику дитини - ОСОБА_2 , згідно якої вбачається, що остання має низький рівень успішності з усіх предметів. Домашні завдання систематично не виконує, навчанням не цікавиться. З багатьох предметів відсутні зошити, на уроках часто займається сторонніми справами, зазнає серйозних труднощів у навчанні. Порушення статуту школи стало причиною постановки учениці на внутрішкільний облік. Мати дитини підтримує контакт з класним керівником по телефону та з`являється до школи за проханням адміністрації та вчителів.

Судом досліджено наказ служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 21.05.2021 року згідно якого постановлено на облік ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як таку, що опинилась у складних життєвих обставинах.

Судом досліджено акт "проведення оцінки рівня безпеки дитини" від 24.05.2021 року з якого вбачається, що дитина ОСОБА_2 потрапила в лікарню через конфліктні відносини матері та членів її сім`ї з сусідами. З пояснень спеціаліста встановлено, що мати неодноразово висловлювала свою нездатність контролювати поведінку доньки. Дитина часто залишається безконтрольною , ночує у подруг зі слів матері, проводить час з дорослими чоловіками. За інформацією КНП "Миколаївська обласна дитяча лікарня" дитина госпіталізована в травматологічне відділення. За інформацією сусідів дівчину бачили в агресивному стані, сп`янілою, остання погрожує іншим дівчатам -сусідам.

Судом досліджено довідку-характеристику Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 03.06.2021 року згідно якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . За час мешкання остання зарекомендувала себе з негативного боку. За характером конфліктна та агресивна, схильна до вживання алкогольних напоїв. Систематично порушує громадський порядок, неодноразово за місцем мешкання ОСОБА_1 викликався наряд патрульної поліції, через порушення громадського порядку та крики з її квартири. Неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом досліджено лист Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 7 від 04.06.2021 року згідно якого повідомлено, що 25.05., 28.05, 01.06.2021 року в школі було дистанційне навчання та на онлайн-уроках ОСОБА_2 була відсутня. Домашні завдання не виконувала. Навчальний рік ОСОБА_2 закінчила на низькому рівні. Мати дитини ОСОБА_1 намагається контролювати навчання дитини, але це певних результатів не дає.

Судом досліджено рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 532 від 23 червня 2021 року згідно якого вирішено негайно відібрати дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_1 . З даного рішення вбачається, що підставами для відібрання дитини були наступні : 1) мати дитини ОСОБА_1 неналежно виконує батьківські обов`язки, втратила контроль за поведінкою доньки; 2) умови проживання сім`ї незадовільні, мати не виконує рекомендацій спеціалістів служби у справах дітей та відмовляється співпрацювати із фахівцями «Миколаївського міського центру для сім`ї, дітей та молоді для налагодження стосунків між нею та донькою»; 3) малолітня має проблеми з навчанням, спілкується з особами значно старшими за неї по віку та схильними до протиправної поведінки, не ночує вдома, що може загрожувати життю та здоров`ю дитини.

Судом досліджено акт відвідування сім`ї ОСОБА_2 від 29.06.2021 року згідно якого вбачається, що з метою виконання рішення органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради № 532 від 23.06.2021 року щодо відібрання ОСОБА_2 у матері ОСОБА_1 - здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 . Двері ніхто не відчинив. ОСОБА_1 на телефонні дзвінки спеціалістів служби реагує агресивно, відмовляється з`являтись до служби. Від громадськості стало відомо, що ОСОБА_2 має подругу, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , у якої часто ночує. За вказаною адресою було здійснено вихід, проте дівчат не було виявлено. Отже, вбачається, що мати ОСОБА_1 станом на червень 2021 року не контролювала місцезнаходження дитини ОСОБА_2 .

Судом досліджено лист Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 30.06.2021 року згідно якого повідомлено, що мати дитини ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 не створює для доньки належні умови утримання та виховання, не контролює її поведінку, дівчина має проблеми з навчанням, не ночує вдома та товаришує з дорослими особами сумнівної поведінки. На поведінку дівчинки та її матері неодноразово до служби надходили скарги від сусідів та ЗОШ № 7.

Судом досліджено акт органу внутрішніх справ України про знайдену дитину від 13.07.2021 року згідно якого вбачається, що 13.07.2021 року о 18 год. 30 хв. було знайдено дитину по АДРЕСА_3 без батьківського піклування та засобів існування. Зі слів дитини вдалось встановити, що її мати ОСОБА_1 .

Судом досліджено лист КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради від 02.09.2021 року згідно якого повідомлено, що ОСОБА_2 перебуває в закладі з 13.07.2021 року і по теперішній час. Під час проведення соціально-психологічної діагностики було виявлено порушення повноцінних родинних зв`язків та відсутність належного догляду за дівчиною з боку батьків, дитина не почуває себе у безпеці в родині та не впевнена у собі. ОСОБА_2 чекає на візити матері із сподіванням, що її заберуть додому.

Судом досліджено характеристику КП «Миколаївелектротранс» Миколаївської міської ради від 15.09.2021 року згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 , 1983 року народження з 26 березня 2021 року працює водієм тролейбуса 3 класу тролейбусного депо по теперішній час. За час роботи зарекомендувала себе, як відповідальний, дисциплінований і старанний співробітник. Завжди тактовна, ввічлива і уважна. Користується повагою колег. У порушення трудової дисципліни помічена не була.

Судом досліджено лист КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради від 17.09.2021 року згідно якого повідомлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 була поміщена до центру по акту на знайдену дитину від 13.07.2021 року та знаходиться в центрі по теперішній час.

Судом досліджено лист КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради від 07.12.2022 року згідно якого повідомлено, що ОСОБА_2 перебуває у закладі з 13.07.2021 року по теперішній час. За весь час перебування дівчини в закладі її батько ОСОБА_4 жодного разу не відвідував доньку, не телефонував, не цікавився долею ОСОБА_5 . Мати дитини ОСОБА_1 відвідувала доньку 05.08.2021 року, 26.08.2021 року, 28.09.2021 року, 22.10.2021 року. Телефонувала до закладу та спілкувалась з ОСОБА_5 17.11.2021 року, 22.11.2021 року, 01.12.2021 року, 10.12.2021 року, 13.12.2021 року, 22.12.2021 року, 31.12.2021 року, 22.02.2022 року. ОСОБА_5 дуже сумує за матір`ю, має велике бажання проживати разом із сім`єю. Дівчинка усвідомила свої помилки, виправляється та прагне продовжити навчання, проживати в родинному колі з близькими їй людьми.

Отже, мати відвідувала дитину, щоб побачити її лише 1 раз в місяць, хоча КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» знаходиться в м. Миколаєві і не вимагає додаткових зусиль та затрат, щоб добратися до центру.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила суду. що на вулиці до неї підішли представники служби та повезли її в відділення. Дитина зазначила, що хотіла подзвонити матері, про те в неї відібрали телефон. Пізніше їй сказали, що матері було повідомлено про те, що вона знаходиться в центрі. Приблизно через 2-3 місяці мати приїхала її навідати. ОСОБА_2 зазначила, що на данний час її оцінки за навчання покращились, оскільки вона (дитина) змінила своє відношення до навчання. На даний час дитина зазначила, що бажає повернутись додому до матері, оскільки вдома краще. Зазначила, що після початку війни вона почала спілкуватись з матір`ю. До війни вона спілкувалась з матір`ю лише по телефону.

Отже, з наявних матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно не виконувала належним чином батьківські обов`язки, втратила контроль над поведінкою доньки. Дитина не ночувала вдома, що могло загрожувати її життю та здоров`ю, становити небезпеку щодо неотриманнґя середньої освіти, то суд приходить до висновку що рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 532 від 23 червня 2021р. «Про негайне відібрання дитини ОСОБА_2 у матері ОСОБА_1 », було прийнято правомірно, оскільки станом на дату його винесення існувала реальна небезпека (загроза) життю, здоров`ю, та вихованню (отримання середньої освіти). А тому в задоволенні вимоги про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосуваннястатті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованоїЗаконом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини другої статті 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

З матеріалів справи вбачається, що за час, який минув з моменту відібрання неповнолітньої ОСОБА_2 позивач виправила своє ставлення до виховання дитини, яке перешкоджало їй належно виконувати свої батьківські обов`язки, офіційно працевлаштувалась, характеризується позитивно. Дитина ОСОБА_2 також бажає повернутись додому.

Встановлені обставини свідчать, що підстави, які приймались органом опіки до уваги при відібранні дитини, на даний час частково відсутні.

Згідно до ст.111 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 112 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Також згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини у п. 52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Враховуючи наведене суд вважає, що після постановлення органом опіки та піклування рішення про відібрання дитини були усунуті частково причини, які слугували підставою для відібрання дитини.

На підставі вищевикладеного, враховуючи встановлені обставини виправлення позивача, суд вважає за доцільне повернення матері дитини, яка була відібрана за рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Керуючись статтями 12,13,259,263- 265,268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Зобов`язати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради повернути неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_1 .

В задоволенні вимоги про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 532 від 23 червня 2021р. «Про негайне відібрання дитини ОСОБА_2 у матері ОСОБА_1 », - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та у строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя