провадження № 22-ц/824/6390/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Карапетяном Арменом Рафіковичем, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач з листопада 2021 року участі у вихованні та забезпеченні дітей не приймає, діти фактично знаходяться на утриманні позивача.

Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 500 грн. на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2022 року та до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2022 року та до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2022 року та до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Карапетяна Армена Рафіковича, подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовує апеляційну скарги тим, що висновок суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів матеріального становища відповідача суперечить висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16, зокрема, щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

На думку апелянта, позивачу не треба доводити можливість сплачувати аліменти в тому чи іншому розмірі, оскільки, це, по-перше, не є суттєвою обставиною при визначенні розміру аліментів, виходячи із судової практики, і, по-друге, дана обставина входить до обов`язку доказування відповідача, навіть якщо б вона вважалась суттєвою.

Апелянт вважає, що оскільки відповідач є працездатною особою, можна припускати, що він заробляє на середньому рівні, проживаючи в м. Києві, а, отже, сума у 10 500 грн. за трьох дітей складатиме менше 50% від ймовірного доходу.

Зазначає, що позивач не стягує аліменти в частці від доходу відповідача, оскільки, як відомо позивачу, відповідач не має постійного доходу.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції як достатній для розвитку дитини, не відповідає офіційній вартості споживчого кошику на початок 2022 року, і, тим більше, тій самій вартості з урахуванням інфляції станом на січень 2023 року. Відповідно, вважає, що сума, призначена судом першої інстанції, не покриває половини витрат на одяг, дозвілля, іграшки, навчальні гуртки та інші витрати, необхідні для гармонійного розвитку дитини.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження, яка направлялася на адресу відповідача, що була уточнена представником позивача, разом з копією апеляційної скарги, відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходив. Натомість поштова кореспонденція на ім`я відповідача 23 травня 2023 року повернулася на адресу суду з відміткою про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу вимог ст.ст. 130,131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 . (а.с. 11-13).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів матеріального становища відповідача, наявність у нього нерухомого майна та додаткових джерел доходу, позивачем не доведено, що відповідач зможе сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 500,00 грн. на кожну дитину. Суд першої інстанції вважав, що аліменти у розмірі по 2 000,00 грн. на кожну дитину є необхідними і достатніми для забезпечення належного утримання дітей, оскільки рівнозначний обов`язок щодо утримання дітей покладається також на позивача по справі.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, звертаючи до суду з позовом, вважала, що для забезпечення нормального способу життя для дітей та враховуючи, що відповідач добровільно матеріально не забезпечує дітей протягом тривалого часу, розмір аліментів має скласти 3 500 грн. в місяць на кожну дитину (50% від середнього розміру витрат по утриманню дитини).

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що позивачкою не доведено належними, допустимими та достатніми доказами здатність та спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей по 3 500 грн. в місяць на кожну дитину, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Поряд з цим, апеляційний суд також бере до уваги, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки поштова кореспонденція, надіслана на адресу відповідача, повернулася на адресу суду першої інстанції з зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.28) та «неправильно зазначена (відсутня) адреса» (а.с.33). Також зі змісту заяви представника позивачки, надісланої на адресу Київського апеляційного суду 08 травня 2023 року, вбачається, що представник позивачки повідомив апеляційний суд про допущення описки в адресі відповідача, що вказана в матеріалах справи та зазначив вірну поштову адресу ОСОБА_2 лише на стадії апеляційного розгляду.

Вищевказані обставини свідчать про необізнаність сторони відповідача про розгляд даної справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим, відповідно, доводи апелянта стосовно відсутності заперечень відповідача та неподання ним доказів щодо неможливості сплати аліментів на утримання дітей по 3 500 грн. в місяць на кожну дитину, розцінюються апеляційним судом критично і до уваги не приймаються.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, не доведено стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, що могло б бути підставою для стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі.

Окрім того, апеляційний суд критично оцінює посилання апелянтки на вартість споживчого кошика, оскільки розмір аліментів на утримання дитини визначається з урахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 618 гривень, з 1 липня - 2 744 гривні, з 1 грудня - 2 833 гривні.

Таким чином, судом першої інстанції, з урахуванням положень статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів ураховано недоведеність позивачем матеріального становища платника аліментів, та вірно визначено розмір аліментів, який є вищим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину та необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в повній мірі ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Окрім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду №524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянтів, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Карапетяном Арменом Рафіковичем, - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова