Провадження № 2/357/224/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бебешко М. М. ,

при секретарі - Мартиненко Є. Є.,

За участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: 1) Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, 2) ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

05 листопада 2022 року адвокат Бабенко Юрій Сергійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в 2017 - 2018 роках ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбно-сімейних відносинах без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень було здійснено за вказівкою матері дітей. З 2018 року між сторонами погіршились відносити, що призвело до припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2022 було визнано факт батьківства ОСОБА_1 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . До червня 2021 року діти проживали з бабусею - матір`ю відповідача - ОСОБА_4 . Через конфлікт між відповідачем та її матір`ю, остання залишила дітей жити з ОСОБА_3 та нянями. Відразу після цього відповідачка перестала ночувати вдома, пропадала на невизначений час, діти залишались під наглядом нянь. З часу народження дітей відповідачка не займається їх вихованням та розвитком. Діти фактично весь час проводили з нянями, послуги яких оплачувала мати позивача. Наразі діти проживають разом з батьком. Така поведінка відповідачки пояснюється її алкогольною та наркотичною залежністю, у зв`язку з чим остання періодично проходить реабілітацію в реабілітаційних центрах. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2021 ОСОБА_3 була притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 185 КК України. Отже, відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей , що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання ними освіти, - усе це свідчить про свідоме ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Внаслідок тривалого систематичного вживання алкоголю та наркотичних речовин, відповідачка не приділяє дітям уваги, не займається їхнім розвитком, вихованням та здоров`ям. Натомість батько повністю здійснює утримання дітей, турбується про них, виховує, забезпечує медичний догляд, лікування, сприяє їхньому інтелектуальному та моральному розвитку. Тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей позивач просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 09 листопада 2022 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28 грудня 2022 року. Вказаною ухвалою зобов`язано службу у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації подати суду письмовий висновок розв`язання спору. Задоволено клопотання про виклик свідків.

У зв`язку з неявкою учасників справи в підготовче засідання, призначене на 28 грудня 2022 року, підготовче засідання у справі відкладено на 25 січня 2023 року.

13.01.2023 до суду надійшла заява від ОСОБА_4 про залучення її в якості третьої особи на стороні відповідача та про виклик свідка.

25.01.2023 суд задовольнив клопотання ОСОБА_4 та залучив її до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, викликано в судове засідання для допиту свідка та відкладено підготовче засідання у справі на 17 лютого 2023 року.

17.02.2023 на адресу суду надійшов лист від представника позивача про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав. Просив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17 лютого 2023 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 березня 2023 року.

28 лютого 2023 року на адресу суду від представника третьої особи надійшов висновок Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 800 від 17 лютого 2023 року про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно її дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В судовому засіданні 21 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бабенко Ю.С. підтримали позовні вимоги та просили суд їх задоволити. Додатково пояснили суду, що у 2017-2018 роках сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, після чого у 2018 році припинили спільне проживання. До 2021 року спільні діти проживали у місті Біла Церква з бабусею відповідача у квартирі, яка на праві власності належить матері позивача. Позивач, проживаючи у місті Київ, періодично відвідував дітей. Мати позивача надсилала матері відповідача грошові кошти на утримання дітей та утримувала нянечок, які доглядали за дітьми. Відповідач є наркозалежною особою та періодично перебуває в реабілітаційних центрах. В 2021 році за заявою позивача судом встановлено батьківство останнього відносно дітей. Відповідач у 2022 році притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки. Після початку війни в 2023 році позивач перевіз дітей до свого місця проживання у місто Київ. Відповідач з того часу перестала спілкуватися з дітьми. Через те, що відповідач є наркозалежною, позбавленою батьківських прав щодо першої дитини, не спілкується з дітьми та має негативний вплив на них, позивач та його представник просять суд позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей.

В судовому засіданні 21 березня 2023 року відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснила суду про те, що позивач також є наркозалежним і вона з ним познайомилася в реабілітаційному центрів 2016 році, де вона лікувалася від алкогольної залежності а позивач від вживання психотропних речовин. Після повернення з реабілітаційного центру сторони почали зустрічатися та спільно проживати у квартирі позивача в місті Києві. На 5 місяці вагітності позивач вигнав її зі своєї квартири, після чого вона переїхала жити до своєї матері в місто Біла Церква. Діти після їх народження та досягнення ними три річного віку проживали з нею та її матір`ю в Білій Церкві . Позивач відвідував їх періодично на вихідні. Вона спілкувалася з дітьми до початку воєнних дій на території України, після чого позивач перевіз дітей до себе в місто Київ. На даний час вона не бачить дітей через те, що у неї не вистачає грошових коштів на поїздки до Києва, вона навіть не знає, за якою адресою проживають діти, так як позивач не повідомляє її про адресу їх проживання. Вона лише одного разу в місті Києві спілкувалася з дітьми, коли приїжджала здавати ДНК тест. Вона деякий час працювала, але втратила роботу

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні 21 березня 2023 року пояснила, що вона є матір`ю відповідача та бабусею дітей. Її донька познайомилася з позивачем у 2016 році, коли вони перебували у реабілітаційному центрі в Чернігівській області. Позивач також проходив реабілітацію. В 2016 році вона познайомилася з позивачем і він повідомив її, що 20 років є наркозалежним, познайомився з ОСОБА_3 та хоче її забрати до себе. Коли ОСОБА_3 була на 5 місяці вагітності, позивач вигнав її зі своєї квартири і вона забрала доньку до себе в Білу Церкву . Діти проживали з нею до 3-х річного віку, після чого позивач забрав їх до себе в місто Київ. Вона просить суд не позбавляти доньку батьківських прав так як позивач також є наркозалежним.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 показала суду, що вона товаришує з ОСОБА_4 , і знає, що колишній чоловік ОСОБА_3 , доньки ОСОБА_4 ображав останню та піднімав на неї руку. ОСОБА_3 неодноразово проходила реабілітацію з приводу наркозалежності, але їй потрібно дати шанс та не позбавляти батьківських прав. ОСОБА_3 гарно відносилася до своїх дітей, намагалася працювати.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 показала суду, що на протязі 5 років працювала денною нянею у позивача та доглядала за його дітьми. До війни вона проживала та працювала у квартирі по АДРЕСА_2 , після війни позивач перевіз її та дітей до своєї квартири у АДРЕСА_3 . Крім неї у квартирі на АДРЕСА_2 проживала мати відповідача бабуся дітей, але у 2021 році через конфлікт з позивачем, вона залишила вказану квартиру та переїхала до своєї квартири. ОСОБА_3 інколи приходила до квартири на АДРЕСА_2 і в її мові були певні зміни, проте остання говорила, що з нею все нормально. Останній раз вона бачила ОСОБА_3 в жовтні минулого року, в місті Києві, коли потрібно було здавати тест на батьківство. За 5 років вона бачила ОСОБА_3 не часто так як остання тривалий час перебуває на реабілітації. У неї склалося враження, що ОСОБА_3 приходить до дітей в гості, грається з ними, посміхається до дітей та фотографується з ними, а не заміняє їм матір.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 показала, що вона на протязі 4,5 років працює нічною нянею у позивача та доглядає за його дітьми. Матір дітей вона бачила не часто, сумарно близько місяця. Мати лише фотографується з дітьми та говорить до них компліменти, інколи приносить їм печив, а не займається їх вихованням. В дитячий садочок та поліклініку дітей водить лише вона та забирає їх також вона. До початку війни вона з дітьми проживала по АДРЕСА_2 , а після початку війни, позивач перевіз її та своїх дітей до квартири у місто Київ.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про його народження серії НОМЕР_1 , видане 15 жовтня 2022 року. В графі «Батько» даного свідоцтво записаний ОСОБА_1 , в графі «Мати» - ОСОБА_3 (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про її народження серії НОМЕР_2 , видане 15 жовтня 2022 року. В графі «Батько» даного свідоцтво записаний ОСОБА_1 , в графі «Мати» - ОСОБА_3 (а.с.22)

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області визнано факт батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано факт батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16-20).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23, 24).

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2021 ОСОБА_3 була визнана винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. ст. 185 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин (а.с.26-29).

Згідно листа № 02-11-65 від 22.01.2018 завідувач амбулаторією Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» звертався до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради та до Міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді з повідомленням про те, що ОСОБА_3 вживає наркотичні препарати тривалий час, проходила реабілітацію в спеціальних центрах неодноразово Позбавлена батьківських прав на старшу доньку ОСОБА_14 , опікун бабуся ОСОБА_4 виконує свої обов`язки добросовісно. Після пологів ОСОБА_3 почала знову вживати опіоїди і перебуває під наркотичною дією. Не повідомляє матері куди йде з дітьми, по 12 годин відсутня вдома. Просить звернути увагу на поведінку матері, що може спричинити загрозливі стани для здоров`я та життя дітей до 1-го року життя (а.с.30).

На вищевказаний лист Білоцерківським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді надано відповідь № 120/02-03 від 20 лютого 2018 про те, що за малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснює догляд бабуся, ОСОБА_4 , яка забезпечує їх всім необхідним для повноцінного розвитку та життєдіяльності. Мати, ОСОБА_3 проходить лікування в Київському обласному центрі ресоціалізації наркозалежної молоді, смт. Ворзель. За результатами проведеної оцінки потреб у наданні соціальних послуг ОСОБА_3 взята на облік Центру з метою моніторингу (а.с.31).

Відповідно до відповіді № 310/02-15 від 29.09.2022 Білоцерківського міського центру соціальних служб Білоцерківської міської ради Київської області на адвокатський запит ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувала на обліку Білоцерківського міського центру соціальних служб з січня 2018 року по серпень 2019 року в зв`язку з наркотичною залежністю. В Цей період ОСОБА_3 направлялась на реабілітацію до Київського обласного центру ресоціалізації наркозалежної молоді та Центру реабілітації «Мій вибір», відомості про результативність проведення курсу відсутні (а.с.32).

Квартира АДРЕСА_4 , на праві власності належить ОСОБА_15 (а.с.33-35).

Згідно виписки від 27.01.2021 АТ КБ «Приватбанк» по окремим витратам за період з 22.11.2017 по 26.01.2021 ОСОБА_15 здійснювала перекази на рахунок ОСОБА_4 на загальну суму 233 935,84 грн. (а.с.36-42).

Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2022 року отримав дохід у вигляді заробітної плати, отриманої від ТОВ «Лівім» в сумі 255 900,35 грн. Та дохід від продажу нерухомого майна в розмірі - 561344,44 грн. (а. с. 43-44).

Згідно характеристики виданої 27 жовтня 2022 року ТОВ «Лівім» ОСОБА_1 03 серпня 2021 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Лівім» на посаду менеджера. За період роботи на посаді зарекомендував себе як ефективний та відповідальний працівник з високими діловими та моральними якостями. ОСОБА_1 не має шкідливих звичок, веде здоровий спосіб життя, захоплюється боксом та легкою атлетикою, виховує двох дітей (а.с.45).

Приватним єврейським навчально-виховним комплексом «загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня - дитячий садок» «Ор Авнер» видано довідку № 01 від 03.01.2023, про те, що діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 дійсно відвідували приватний дитячий садок з жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року. Приводив та забирав дітей з садочку виключно батько або няні. Мати дітей до садочку не навідувалась (а. с. 88).

Згідно довідки № 256 від 21.06.2016, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у релігійній громаді УПЦ Чернігівської єпархії парафії на честь ікони Божої Матері «Семистрільна» з 15.06.2016 по теперішній час (а. с.102).

Висновком служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-1387/02 від 16 лютого 2023 року визначено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.131-132).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У тих випадках, коли таке розлучення випливає з якого-небудь рішення, прийнятого Державою-учасницею, наприклад, при арешті, тюремному ув`язненні, висилці, депортації чи смерті (включаючи смерть, що настала через будь-яку причину під час перебування даної особи у віданні держави) одного чи обох батьків або дитини, така Держава-учасниця надає батькам, дитині чи, якщо це необхідно, іншому члену сім`ї на їх прохання необхідну інформацію щодо місцеперебування відсутнього члена (членів) сім`ї, якщо надання цієї інформації не завдає шкоди добробуту дитини. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання само по собі не призводило до несприятливих наслідків для відповідної особи (осіб).

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 14 Закону України «про охорону дитинства» - діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно з вимогами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.

Мати, батько, згідно з вимогами статті 141 Сімейного кодексу України (надалі СК України), мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Мати, батько можуть, відповідно до статті 164 СК України, бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачпні статею 166 СК України, відповдіно до якої особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При вирішенні такої категорії спорів необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Мати дитини бажає спілкуватися з дітьми, проти позбавлення батьківських прав заперечує.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

З урахуванням якнайкращих інтересів малолітніх дітей, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з ними та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, суд вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо її малолітніх дітей.

Аргументи позовної заяви про те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей не беруться судом до уваги, так як відповідач з народження дітей та до їх вивезення до місця проживання позивача у місто Київ, на початку повномасштабного вторгнення військ російської федерації в Україну, проживала та спілкувалася з дітьми, та припинила вказане спілкування лише після фактичного розлучення з ними, вчиненого позивачем.

Правова позиція з приводу розгляду справ про позбавлення батьківських прав висловлена в Постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 645/920/90.

У рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine, заява № 39948/06), зроблено висновки про виключність такого заходу, як позбавлення батьківських прав, оскільки право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположну складову сімейного життя. Заходи національних органів, спрямовані на те, щоб перешкодити реалізації вказаного права, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання може здійснюватися «згідно із законом», відповідати законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися досить переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Крім того, суд зауважив, що держава несе позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine, заява № 10383/09) ЄСПЛ виснував, що, по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному і стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. А в рішенні від 10 вересня 2019 року ЄСПЛ у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (Strand Lobben and Others v. Norway, заява № 37283/13) зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини.

У рішенні від 23 червня 2020 року у справі «Оморефе проти Іспанії» (Omorefe v. Spain, заява № 69339/16), у якому ЄСПЛ дійшов висновку, що органи влади не збалансували інтереси дитини з інтересами біологічної матері, не врахували належним чином зусилля заявниці щодо впорядкування та стабілізації свого становища. Не було жодного психологічного висновку про відсутність прихильності матері до сина, а бідність не могла бути головною причиною позбавлення матері її прав і обов`язків.

Кожна сторона, відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, згідно з вимогами частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані у справі сторонами докази, в їх сукупності, з урахуванням рішень ЄСПЛ та Верховного Суду, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Одночасно, суд вважає за необхідне попередити відповідача про зміну свого ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей.

Судовий збір, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з частиною другою вказаної сттаті, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, суд вважає, що судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору за подання позову до суду, необхідно покласти на останнього.

Керуючись ст. 4, 12, 81, 89, 141, 265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: 1) Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, 2) ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до своїх обов`язків щодо дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши, що у разі ухилення від виконання батьківських обов`язків вона може бути позбавлена батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 . РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 . РНОКПП: НОМЕР_4 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

1.Служба у справах сім`ї та дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, місце знаходження: 02096, місто Київ, вулиця Ялтинська, будинок 14. Код .

2. ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 . РНОКПП: матеріали справи не містять.

Повний текст рішення суду складено 18 квітня 2023 року.

Суддя М. М. Бебешко