Справа № 521/2477/23
Провадження № 2/521/1907/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Мукачеве Міністерства оборони України про зобов`язання здійснення нарахування та виплати компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Мукачеве Міністерства оборони України про зобов`язання здійснення нарахування та виплати компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку при звільненні та просить суд визнати незаконною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона щодо нездійснення нарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки та зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Херсона нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як «одинокій матері» за 2016-2022 роки, загальним терміном 70 календарних днів; зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Мукачеве Міністерства оборони України після нарахування Квартирно-експлуатаційним відділом міста Херсона виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як «одинокій матері» за 2016-2022 роки, загальним терміном 70 календарних днів; стягнути з відповідачів судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період часу з 18.09.2015 по 16.01.2023 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах як працівник ЗСУ в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Херсона. Так, з 18.09.2015 по 30.09.2015 була призначена на посаду економіста ФЕВ, з 01.10.2015 по 16.12.2019 переведена на посаду головного бухгалтера - начальника ФЕВ, 17.12.2019 по 16.01.2023 внаслідок зміни назви посади - начальником відділення головним бухгалтером. Це підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , наказами КЕВ м. Херсона № 138 від 01.10.2015, № 242 від 17.12.2019 та № 4 від 13.01.2023. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану Херсонське КЕЧ була зарахована на фінансове забезпечення до Мукачівського КЕЧ, а тому з 01.11.2022 остання стала відповідальною за виплату грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат (розпорядник бюджетних коштів), що підтверджується листами Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 03.03.2022 № 248/1207, від 18.10.2022 № 248/4807. 02.01.2023 позивачем було подано заяву до начальника КЕВ м. Херсона про звільнення її роботи за власним бажанням з 16.01.2023, а також виплату компенсації за невикористану відпустку за період з 18.09.2021 по 16.01.2023 та компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері за 2016-2022 роки. До заяви були додані документи, що підтверджують право на соціальну відпустку (свідоцтво про народження, свідоцтво про розірвання шлюбу, довідку ОСББ про те, що вихованням дитини батько не займається). Наказом начальника КЕВ м. Херсона від 13.01.2023 № 4 позивача звільнено з посади начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, проведено остаточний розрахунок шляхом виплати надбавок та доплат до посадового окладу, а також компенсації за невикористану відпустку за період з 18.09.2021 по 16.01.2023 за 18 календарних днів та не виплачена компенсація за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері за 2016-2022 роки. Відповідне підтверджується відповідними заявами. З 28.12.2007 року позивач має статус одинокої матері, яка працює, тому за період з січня 2016 по грудень 2022 року набула право на щорічні додаткові відпустки, які не використовувала, тому має право на компенсацію за невикористані 70 днів цих відпусток у розмірі 94140,90 грн. З повідомлення КЕВ м. Херсона № 4 від 16.10.2023 вбачається, що відповідачі безпідставно відмовили у нарахуванні та виплаті компенсації за її заявою від 02.01.2023р. При цьому позивач вважає, що компенсацію відповідачі не нарахували та не виплатили неправомірно, чим порушили вимоги ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України, ст. 24 ЗУ «Про відпустки», тому змушена звернутися до суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона Міністерства оборони України в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві. Так заперечення проти задоволення позовних вимог обґрунтовані тим, що пред`явлення лише довідки з ОСББ про те, що дитина проживає разом з матір`ю, не дає достатніх підстав стверджувати, що батько не бере участі у її вихованні, та вона є одинокою матір`ю. Для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцю має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. Зокрема, одним з таких документів, наприклад, може бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав,- ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів: акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів у акті) підтверджується Факт відсутності участі батька у вихованні дитини, довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо. Про те, ОСОБА_1 при подачі заяви на звільнення від 02.01.2023р. на підтвердження права на отримання компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку надала лише копію свідоцтва про народження дочки, копію свідоцтва про розірвання шлюбу та довідку ОСББ РЕФОРМА щодо факту відсутності участі батька у вихованні дитини. Зі всіх перелічених документів лише довідка ОСББ РЕФОРМА спрямована на доведення факту, що батько не приймає участі у вихованні дитини виключно за місцем проживання дитини. Нажаль, довідка ОСББ РЕФОРМА взагалі не може засвідчувати факту ухилення батька від виконання своїх обов`язків з виховання дитини за місцем навчанням дитини, або через спілкування з дитиною в мережі інтернет. З врахуванням рекомендацій Міністерства соціальної політики України та нормативно правових висновків Верховного Суду, за відсутності офіційно складених документів, що одноособово або у сукупності з достатньою достовірністю засвідчували б факт ухилення батька від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, ОСОБА_1 , при звільненні, було відмовлено у виплаті компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері.

Представник відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Мукачеве Міністерства оборони України у призначене судове засідання не з`явився, однак надав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки КЕВ м. Мукачево провів нарахування та повний розрахунок у відповідності до наказу начальника КЕВ м. Херсон від 13.01.2023р. № 4, інших підстав про нарахування (донарахування) коштів КЕВ м. Мукачево не отримував.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та заперечення відповідачів, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Спеціальним законом, який регулює трудові правовідносини та визначає механізм захисту трудових прав працівників є Кодекс законів про працю України.

Судом встановлено, що у період часу з 18.09.2015 по 16.01.2023 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах як працівник ЗСУ в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Херсона.

З 18.09.2015 по 30.09.2015 ОСОБА_1 була призначена на посаду економіста ФЕВ, з

01.10.2015 по 16.12.2019 переведена на посаду головного бухгалтера - начальника ФЕВ,

17.12.2019 по 16.01.2023 внаслідок зміни назви посади - начальником відділення - головним

бухгалтером. Це підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , наказами

КЕВ м. Херсона № 138 від 01.10.2015, № 242 від 17.12.2019 та № 4 від 13.01.2023.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану Херсонське КЕЧ була зарахована на

фінансове забезпечення до Мукачівського КЕЧ, а тому з 01.11.2022 остання стала відповідальною за виплату грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат (розпорядник бюджетних коштів), що підтверджується листами Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 03.03.2022 № 248/1207, від 18.10.2022 № 248/4807.

02.01.2023 ОСОБА_1 подала заяву до начальника КЕВ м. Херсона про звільнення її роботи за власним бажанням з 16.01.2023, а також виплату компенсації за невикористану відпустку за період з 18.09.2021 по 16.01.2023 та компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері за 2016-2022 роки. До заяви були додані документи, що підтверджують право на соціальну відпустку (свідоцтво про народження, свідоцтво про розірвання шлюбу, довідку ОСББ про те, що вихованням дитини батько не займається).

Наказом начальника КЕВ м. Херсона від 13.01.2023 № 4 позивача звільнено з посади начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, проведено остаточний розрахунок шляхом виплати надбавок та доплат до посадового окладу, а також компенсації за невикористану відпустку за період з 18.09.2021 по 16.01.2023 за 18 календарних днів.

Вищезазначені факти сторонами не спростовуються та визнаються.

Проте, як стверджує ОСОБА_1 , їй не виплачена компенсація за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері за 2016-2022 роки, що складає 70 днів та становить 94140,90 грн.

При цьому нею на підтвердження статусу «одинока матір» ОСОБА_1 надала Квартирно-експлуатаційному відділі м. Херсона наступні докази: свідоцтво про народження доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про розірвання шлюбу від 11.03.2008р. та довідку ОСББ «Реформа» від 27.12.2022р. про те, що батько дитини за адресою не проживав, вихованням дитини не займався.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Відповідно до частини 1 статті 182-1 КЗпП України, частини 1 статті 19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі й розлучена жінка, яка виховує дитину без батька).

Основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є: виховання та утримування дитини без участі батька. Одержання жінкою аліментів від батька дитини, ведення з ним спільного господарства позбавляє статусу одинокої матері.

Підставою для отримання статусу одинокої матері є відсутність запису про укладення шлюбу або наявність свідоцтва про розірвання шлюбу. Втім, свідоцтва недостатньо, необхідно також підтвердити факт того, що батько справді не бере участі у вихованні дитини.

Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити матері, що виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки. Тому для підтвердження права на зазначену відпустку, роботодавцю необхідно надати будь-який оформлений та засвідчений у встановленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

Одним з таких документів, наприклад, може бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів в акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини тощо.

Обов'язок оформлення таких документів полягає на працівника, а не на роботодавця.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №523/10844/16-ц, від 31 жовтня 2019 року у справі №734/4136/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі №182/4561/16-ц, від 21 грудня 2020 року у справі №520/2226/19.

У листі Міністерства соціальної політики від 30 травня 2014 року №193/13/123-14 «Щодо надання додаткової відпустки одинокій матері», що має рекомендаційний характер зазначається про те, що чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред`явити розлученій жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки.

Відтак для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцю має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

Оскільки соціальна додаткова відпустка, передбачена ст.19 Закону України «Про відпустки», надається один раз протягом календарного року і за цей час може змінитися статус одинокої матері, роботодавець має право вимагати поновлення зазначених документів один раз на рік.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, ч.ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Згідно з Листом від Міністерства соціальної політики України від 30 травня 2014 року № 193/13/123/-14, для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцю має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. Зокрема, одним із таких документів, наприклад, може бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів у акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи (садочку) про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 520/2226/19 у роботодавця не виникає обов`язок виплати компенсації за невикористану відпустку у тому разі, якщо працівник належним чином не повідомив про наявність підстав для надання такої відпустки.

Разом з цим, у продовж всього часу перебування у трудових відносинах з КЕВ м.Херсона ОСОБА_1 жодного разу при затвердженні графіка відпусток працівників у 2016-2022 роках не подавала КЕВ м.Херсона документи на підтвердження статусу одинокої матері, яка виховує сама дитину та не подавала заяви про надання додаткової соціальної відпустки як одинокій матері.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача їй невідомо чи зверталася позивач до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, однак пояснила, що позивач не зверталася до суду з позовом про позбавлення батька дитини батьківських прав.

Суд критично розцінює доводи представника позивача про те, що у особовій справі позивача відсутня відмітка про чоловіка позивача і це підтверджує той факт, що батько ухиляється від надання допомоги по утриманню дитини, оскільки це не є належним доказом підтвердження вимог позивача.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що їй невідомо чи зверталася позивач із заявами про надання їй додаткових відпусток та вказувала, що її довірителька кожного року документів про статус одинокої матері не подавала.

Таким чином, позивач не надала суду доказів, що вона під час роботи у відповідача, а також на час звільнення, надавала роботодавцю документи, які визначені законодавством для підтвердження статусу одинокої матері, а також, що за час перебування у трудових відносинах вона зверталася до роботодавця із заявою про надання соціальних відпусток як одинокій матері.

Що стосується довідки ОСББ «Реформа» від 27.12.2022р., поданої позивачем в якості доказу на отримання компенсації за невикористані додаткові відпустки, суд зазначає, що у зазначеній довідці лише вказано, що батько дитини протягом 2016-2022р. за адресою: АДРЕСА_1 не проживав, вихованням дитини не займався, однак не вказано, що він не надавав матеріальну допомогу дитині. Крім того, показання свідків, які зазначені у цій довідці, теж сумнівні, оскільки невідомо скільки часу вказані свідки проживають у цьому будинку і звідки їм відомі ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999 р. у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам сторін та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував юридичні механізми з`ясування об`єктивної істини.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Оцінивши досліджені по справі докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не довела об`єктивними, достатніми та допустимими доказами того факту, що вона перебуваючи в трудових відносинах з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона Міністерства оборони України за період з 18.09.2015 по 16.01.2023 належним чином повідомляла свого роботодавця про наявність статусу одинокої матері, який дає їй право на додаткову відпустку та відповідно компенсацію у разі її невикористання, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 47, 83, 116, 147 КЗпП України, ст. 19, 20, 24 ЗУ «Про відпустки», ст.ст.76-78, 80, 83, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Мукачеве Міністерства оборони України про зобов`язання здійснення нарахування та виплати компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку при звільненні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05 травня 2023 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН