Справа № 466/3679/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/226/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Колич Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Білінської Г.Б. від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніна Андріївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального коругу Коваленко Антоніною Анедріївною, та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Дане рішення оскаржили ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові за безпідставністю позовних вимог.

Вважає рішення безпідставним та таким, що порушує його законні права та інтереси. Зазначає, що вінє власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу укладеного 19.09.2014 року та посвідченого приватним нотаріусом Коваленко А.А. Даний договір укладений між ним та відповідачкою ОСОБА_2 , при укладенні договору ними було досягнуто домовленості щодо того, що ОСОБА_2 продає а він купляє квартиру за визначену суму у стані який існував на 2014 рік. Зчасу придбання квартири, ним були проведені різного роду ремонтні роботи, покращено стан квартири, вкладено в дану квартиру значні кошти. Крім того, з часу купівлі даної квартири значно змінилися ринкові ціни на аналогічні квартири. Вказує, що при купівлі даної квартири не було жодних обтяжень та заборон щодо купівлі квартири, він як добросовісний набувач придбав дане майно на законних підставах з дотриманням всіх існуючих вимог та користувався даною квартирою на законних підставах. У даній справі, суд не встановлював обставин, які б свідчили про недобросовісність його як відповідача, а натомість його добросовісність не поставив під сумнів, однак безпідставно позбавив його права власності без вирішення питання понесених ним втрат.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

З даним рішенням категорично не погоджується, вважає його безпідставним та таким, що не враховує всіх обставин справи та інтересів сторін. Вказує, що будучи власником квартири мала право нею розпорядитися, що і зробила уклавши оспорюваний договір, про який достовірно було відомо позивачці по справі, який вона не оскаржувала на протязі тривалого часу. На момент набуття нею права власності на квартиру ніхто не оспорював підставність набуття нею права власності та ніхто не мав жодних до неї претензій, вона як повноправний власник мала всі законні підстави розпорядитися своєю власністю. Зазначає, що на підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу від 26.10.1997р., затвердженого виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів № 521 від 23.09.1998р. ОСОБА_6 - їхній мамі, як члену житлово-будівельного кооперативу №244 було видано ордер №8145 від 30.03.1999р. на квартиру АДРЕСА_1 . Житло було видане на склад сім`ї 5 осіб : ОСОБА_6 - мама, ОСОБА_7 - тато , ОСОБА_2 - відповідачка, ОСОБА_8 - її чоловік, ОСОБА_9 - донька . Зборами членів ЖБК №244 від 12.09.2001р. було задоволено заяви ОСОБА_6 про вихід із членів ЖБК і ОСОБА_2 про вступ в члени ЖБК. В подальшому, - ОСОБА_2 , являючись членом ЖБК №244 міста Львова, внесла пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 , що не заперечила позивачка по справі, що доводиться як показами свідків так і документами, які підтверджують про перебування її на заробітках за межами України разом з чоловіком та ввезення коштів на територію України для сплати пайових внесків за спірну квартиру. Суд безпідставно відхилив її клопотання про допит у судовому засіданні свідків, які б підтвердили викладене. Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження "Про оформлення права власності на квартири та житлові будинки в м. Львові" №865 від 18.08.2004. Даним розпорядження оформлено право приватної власності їй, ОСОБА_2 на кооперативну квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з 3-х житлових кімнат площею 37,5 кв.м., загальна площа квартири 69,1 кв.м., та видано Свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 18.08.2004р, бланк серія ССА №433352.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, заперечення на позовну заяву, апеляційних скарг - колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 107, 208, 209, 212-215, 218, 257, 267 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 11, 15, 203, 204, 215, 216, 234, 316-319, 321, 328, 334, 638, 651 Цивільного кодексу Українита задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що на підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу від 26.10.1997р., затвердженого виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів № 521 від 23.09.1998р. ОСОБА_6 , як члену житлово-будівельного кооперативу №244 було видано ордер №8145 від 30.03.1999р. на квартиру АДРЕСА_1 . Як вбачається із даних ордера, житло було видане на склад сім`ї 5 осіб - ОСОБА_6 , іі чоловік - ОСОБА_7 , їх дочка - ОСОБА_2 , зять ОСОБА_8 та внучка ОСОБА_9 . Зборами членів ЖБК №244 від 12.09.2001р. було задоволено заяви ОСОБА_6 про вихід із членів ЖБК і ОСОБА_2 про вступ в члени ЖБК. В подальшому, ОСОБА_2 , являюяись членом ЖБК №244 міста Львова, внесла пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 . Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження "Про оформлення права власності на квартири та житлові будинки в м. Львові" №865 від 18.08.2004. Даним розпорядження оформлено право приватної власності ОСОБА_2 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з 3-х житлових кімнат площею 37,5 кв.м., загальна площа квартири 69,1 кв.м. , та видано Свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 18.08.2004р, бланк серія ССА №433352 . 19 вересня 2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ичем укладено Договір купівлі - продажу квартири, згідно якого продавець ОСОБА_2 передала, а покупець ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А. та зареєстровано в реєстрі за №1490. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.02.2016 року позов ОСОБА_3 до Шевченківської РА ЛМР, ОСОБА_2 , треті особи ЖБК №44, ОСОБА_1 , ПН ЛМНО Коваленко А.А. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, розпорядження районної адміністрації, визнання недійним договору купівлі-продажу задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 18.08.2004 року Серія САА №433352. Визнано недійсним та скасовано п.1.1. розпорядження Шевченківської адміністрації Львівської міської ради №865 від 18.08.2004 року в частині приватизації квартири АДРЕСА_1 . На думку суду, на момент укладення оспорюваного договору, у продавця ОСОБА_2 були відсутні правові підстави для його укладення ,оскільки вона не могла вважатись власником квартири і не могла нею розпоряджатись, так як відчуджувати майно може лише власник,а зі скасуванням наведених вище свідоцтв і розпорядження втрачались ті наслідки які з них випливали. Відтак договір посвідчено без дотримання вимог законодавства. Що стосується вимог позивача про скасування державної реєстраці права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , то суд вважав, що такі вимоги є похідними та взаємопов`язаними з вимогою щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 19.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А., у задоволенні якої судом відмовлено, а тому такі також підлягають до задоволення. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані у справі доказив їх сукупності, суд прийшов до висновку, щопозов підлягає до задоволення в повному об'ємі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в оскаржуваній частині - немає.

ОСОБА_3 звернулась в Шевченківський районний суд м.Львова з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніна Андріївна, у якому просила:

- визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніною Андріївною;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що її мати, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи членом житлово-будівельного кооперативу №244 отримала квартиру АДРЕСА_1 та повністю внесла пайовий внесок, тому, відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України, ОСОБА_6 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , який належить ЖБК №244. Після смерті матері жодних сумнівів проте, що власником квартири став батько,як спадкоємець матері, у позивачки не було. Але, після смерті батька ОСОБА_7 та відкриття спадкової справи, позивачем випадково з`ясовано, що її сестра - ОСОБА_2 , якимось чином стала власником квартири АДРЕСА_1 , що її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ще у 2001 році були виписані з квартири АДРЕСА_1 , а квартиру незаконно приватизовано без них. ОСОБА_2 пайових внесків до ЖБК не виплачувала, всі квитанції є на ім`я її матері ОСОБА_6 , членом ЖБК №244 не була, отже приватизацію квартири вважає незаконною.

Квартира АДРЕСА_1 була набута ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_7 , тобто була їх спільної сумісною власністю. Отже, чином після смерті матері ОСОБА_6 відкрилась спадщина лише на її 1/2 частку спадкового майна, зокрема - у квартирі АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті матері була позивачка, її сестра ОСОБА_2 та їх батько ОСОБА_7 , які мали успадкувати по 1/6 частці кожен у квартирі АДРЕСА_1 . Батько після смерті матері від своєї частки відмовився у користь її сестри ОСОБА_2 , тобто ОСОБА_3 успадкувала 1/6, а її сестра 2/6 частки. Після смерті батька єдиними спадкоємцями першої черги стали ОСОБА_3 та її сестра ОСОБА_2 . Тобто, вони повинні були прийняти спадщину порівно з 1/2 частки тобто по 1/4 кожна, таким чином її частка у квартирі АДРЕСА_1 повинна була становити 1/4 +1/6=5/12, а її сестри 1/4 + 2/6= 7/12. Позивачка вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідачки вся квартира була одноособово приватизована на ОСОБА_2 . З врахуванням зазначених обставин звернутися до суду за захистом своїх прав.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом дійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, - на підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу від 26.10.1997р., затвердженого виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів № 521 від 23.09.1998р. ОСОБА_6 , як члену житлово-будівельного кооперативу №244 було видано ордер №8145 від 30.03.1999р. на квартиру АДРЕСА_1 . Як вбачається із даних ордера, житло було видане на склад сім`ї 5 осіб - ОСОБА_6 , її чоловік - ОСОБА_7 , їх дочка - ОСОБА_2 , зять ОСОБА_8 та внучка ОСОБА_9 .

Зборами членів ЖБК №244 від 12.09.2001р. було задоволено заяви ОСОБА_6 про вихід із членів ЖБК і ОСОБА_2 про вступ в члени ЖБК. В подальшому, ОСОБА_2 , будучи членом ЖБК №244 міста Львова, внесла пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 .

Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження "Про оформлення права власності на квартири та житлові будинки в м. Львові" №865 від 18.08.2004. Даним розпорядження оформлено право приватної власності ОСОБА_2 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з 3-х житлових кімнат площею 37,5 кв.м., загальна площа квартири 69,1 кв.м. , та видано Свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 18.08.2004р, бланк серія ССА №433352 .

19 вересня 2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу квартири, згідно якого продавець ОСОБА_2 передала, а покупець ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А. та зареєстровано в реєстрі за №1490.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 pоку у справі № 466/449/15 апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_12 , задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року скасовано в частині позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 18 серпня 2004 року серія НОМЕР_1 . Визнано недійсним та скасовано пункт 1.1. розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №865 від 18 серпня 2004 року в частині приватизації квартири АДРЕСА_1 . У визнанні недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 вересня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А. А. відмовлено. У решті рішення районного суду залишено без змін.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору, у продавця ОСОБА_2 були відсутні правові підстави для його укладення, оскільки вона не могла вважатись власником квартири і не могла нею розпоряджатись, так як відчужувати майно може лише власник, а зі скасуванням наведених вище свідоцтва і розпорядження вона втратила такі правомочності. Відтак договір посвідчено без дотримання вимог законодавства.

Вказане відповідає правовій позиції суду касаційної інстанції у постанові від 16.10.2019 р. у даній справі, що повинна бути врахована судами нижчих інстанцій при ухваленні та перегляді судових рішень у даній справі.

Що стосується вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , то суд першої інстанції правильно вважав, що така вимога є похідною та взаємопов`язаною з вимогою щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 19.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А., а тому така також підлягає до задоволення.

Враховуючи вказане доводи апеляційних скарг слід визнати безпідставними та самі скарги слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 червня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра