справа № 361/3182/22
провадження № 2-з/361/53/23
У Х В А Л А

30 травня 2023 року суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинський В.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дядюри Віктора Олександровича про забезпечення позову,

установив:

У липні 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

22 травня 2023 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дядюри В.О. про забезпечення позову шляхом накладення арешту: на майно, що належить або підлягає передачі відповідачу ОСОБА_2 і знаходиться у нього чи в інших осіб, на грошові кошти, що належать або підлягають передачі відповідачу ОСОБА_2 і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

За приписами частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що він просить суд стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за договорим позики у розмірі 17 000 доларів США 00 центів; проценти за користування грошовими коштами у розмірі 41 149 гривень 73 копійки; 3% річних у розмірі 5 957 гривень 86 копійок; інфляційні втрати у розмірі 50 788 гривень 79 копійок.

У своїй заяві про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дядюра В.О. посилається на те, що 16 січня 2021 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав ОСОБА_2 17 000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути борг протягом десяти днів після звернення позичальника про повернення боргу. 09 лютого 2022 року позивачем було направлено вимогу про повернення коштів, однак свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, у зазначений строк борг не повернув. Відтак, невжиття обраних заявником заходів забезпечення позову може істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказала наступне: «Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) вказано, що забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів, насамперед, відповідача в інтересах забезпечення належного виконання в майбутньому рішення суду щодо суті спору.

Згідно з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21 травня 2021 у справі №640/17361/20, необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Дослідивши заяву про забезпечення позову у даній справі, суд звертає увагу на те, що в порушення вимог п.п. 4, 6, 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить: захід забезпечення позову в частині конкретизації майна та грошових коштів, на які представник позивача просить накласти арешт; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; відомості щодо вартості майна, на яке представник позивача просить накласти арешт для визначення співмірності запропонованого заходу змісту позовних вимог, що, у свою чергу, позбавляє суд можливості вирішити відповідне питання. Адже є очевидним, що суд не може в порядку забезпечення позову накласти арешт на майно, яке на даний час належить іншій особі (у тому числі частково), яка не є відповідачем у справі.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Разом з тим, суд зазначає, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє особу права звернутись повторно із цією заявою, навівши нове мотивування та надавши всі необхідні докази на підтвердження такої заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149, 153, 260, 261, 354 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дядюри Віктора Олександровича про забезпечення позову повернути.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя В.С. Сердинський