Справа №471/462/22 Головуючий суду першої інстанції - Гукова І. Б.
Провадження №22-ц/812/440/23 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання - Стрілець К. О.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Братської селищної ради Миколаївської області на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2023 року, ухвалене о 14 год 59 хв під головуванням судді Гукової І. Б. в приміщенні суду у смт Братське Миколаївської області, повний текст якого складено 20 лютого 2023 року, за позовом ОСОБА_1 до Братської селищної ради Миколаївської області про встановлення факту та визнання права на земельну частку (пай),

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 подала до суду позов до Братської селищної ради, який обґрунтовувала наступним.

Позивач вказувала, що 22 листопада 1995 року АТ «Україна» отримало державний акт на право колективної власності на землю серії МК №002.

Позивача, яка мала дошлюбне прізвище ОСОБА_1 , до членів товариства було прийнято на підставі рішення загальних зборів АТ «Україна» від 11 лютого 1997 року.

Під час її перебування членом АТ «Україна» товариство склало додатковий список осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю), серед яких вона зазначена під №13, як ОСОБА_1 .

Посилаючись на вищезазначені обставини, ОСОБА_1 просила встановити факт належності їй запису під №13 на ім`я ОСОБА_1 у додатковому списку членів акціонерного товариства «Україна» до державного акту на право колективної власності на землю серії МК №002 від 22 листопада 1995 року; визнати за нею право на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром 10 умовних кадастрових гектарів із невитребуваних земель сільськогосподарського призначення Вознесенського (раніш Братського) району Миколаївської області.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Братська селищна рада проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на те, що ОСОБА_1 не доведено її право на отримання земельної частки (паю), оскільки на момент розпаювання земель вона не була членом АТ «Україна». Наданий позивачем додатковий список до державного акту АТ «Україна» на право колективної власності на землю серії МК №002 від 22 листопада 1995 року відповідач вважав сумнівним, оскільки відсутнє рішення, яким був затверджений вказаний список. Окремо відповідачем наголошено на тому, що ОСОБА_1 знала про можливе порушення свого права протягом 27 років, але для його захисту у жодну установу не зверталася, а тому вона пропустила строк позовної давності, передбачений ЦК України в редакції 1963 року.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт належності ОСОБА_1 запису під порядковим номером №13 на ім`я ОСОБА_1 у списку членів АТ «Україна» до Державного акту на право колективної власності на землю серії МК № 002, виданого 22 листопада 1995 року.

За ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром 9,14 умовних кадастрових гектарів із невитребуваних земель сільськогосподарського призначення Вознесенського (раніш Братського) району Миколаївської області.

З Братської селищної ради на користь ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в сумі 1488,60 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у додатку до державного акту на право колективної власності під номером АДРЕСА_1 зазначене дошлюбне прізвище позивача. Встановлення факту належності цього запису ОСОБА_1 необхідно для подальшого оформлення права на земельну частку (пай).

Визнаючи за позивачем право на земельну частку (пай), суд вважав, що вказане доведено належними та допустимими доказами.

Щодо вимог відповідача про застосування строків позовної давності судом із посиланням на постанову Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №181/257/19 зазначено, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, Братська селищна рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Братська селищна рада зазначала, що суд безпідставно об`єднав в одному провадженні вимогу ОСОБА_1 про встановлення факту, яка мала розглядатися в порядку окремого провадження та вимоги, які мали розглядатися в порядку позовного провадження, оскільки від встановлення факту, про який просила позивач, не залежало виникнення, припинення або зміна особистих чи майнових прав.

Крім того, відповідач вказував на неможливість розгляду вимог ОСОБА_1 про тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах, оскільки судом може бути встановлено лише належність особі відповідного документа.

Братська селищна рада вказувала також на відсутність між сторонами спору щодо права ОСОБА_1 на земельну частку (пай), оскільки позивач не зверталася до Братської селищної ради та інших компетентних органів з метою отримання сертифікату за земельну частку та не отримала відмови у цьому.

Також відповідач звертав увагу на те, що на момент отримання АТ «Україна» державного акту на право колективної власності на землю, позивач не була членом зазначеного товариства, а тому не мала права на отримання сертифікату на земельну частку (пай).

Після отримання товариством державного акту рішення загальних зборів АТ «Україна» про надання ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) відсутнє.

Узагальнені доводи та заперечення особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

ОСОБА_1 зазначала, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим. Суд у повній мірі дослідив наявні у справі докази та дав їм належну оцінку, задовольнивши її позов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з свідоцтвом про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Зелений Яр Братського району Миколаївської області народилася ОСОБА_1 .

18 травня 1996 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_4 шлюб, після реєстрації якого вона отримала прізвище ОСОБА_1 .

15 вересня 1992 року було утворено акціонерне товариство «Україна», яке рішенням загальних звітних зборів членів від 15 лютого 1995 року було реорганізоване у колективне сільськогосподарське пайове товариство «Україна». 03 лютого 2000 року воно було ліквідовано. У протоколах загальних зборів, засідань правління та засідань профспілкового комітету за період з лютого 1995 р. по лютий 2000 р. значиться як «Акціонерне товариство «Україна».

22 листопада 1995 року КСП «Україна» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії МК №002.

До вищезазначеного державного акту складено список членів товариства, де прізвище позивача відсутнє.

Рішенням загальних зборів акціонерного товариства «Україна» від 11 лютого 1997 року ОСОБА_1 було прийнято до членів товариства (т.1 а.с.32-33).

Рішенням правління АТ «Україна» від 03 лютого 2000 року ОСОБА_1 виключено з членів товариства у зв`язку з його ліквідацією.

Згідно з додатковим списком на паювання землі без зазначення дати під номером 13 вказана ОСОБА_1 (т.1 а.с.98). Дві особи, які були зазначені у вказаному списку, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали сертифікати на підставі розпорядження №69-р від 22.04.1996 р. (т.1 а.с.155). Вказане свідчить про те, що вони отримали земельну частку (пай) до того, як позивач була прийнята у члени товариства. Отже, зазначення ОСОБА_1 у цьому списку було здійснено ще до того, як вона стала членом товариства. Таким чином, внесення її прізвища до додаткового списку на розпаювання було незаконним.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14.09.2022 ОСОБА_1 як члену АТ «Україна» в межах території Вознесенського (Братського) району Миколаївської області сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався (т.1 а.с.99).

Розпорядженням Братської районної державної адміністрації Миколаївської області від 17 вересня 2001 року №180-р затверджено розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 9,14 га ріллі відповідно до перерахованих розрахунків членів КСП «Україна» (т.1 а.с.116-117).

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, оскільки воно ухвалене з порушенням норм законодавства.

Згідно з вимогами статей 293, 315 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Оскільки у даній справі існує спір про право цивільне, то він мав розглядатися в позовному провадженні.

З урахуванням викладеного твердження відповідача, що суд помилково розглянув у позовному провадженні вимогу про встановлення юридичного факту та позовну вимогу, є хибним.

Що ж стосується доводів відповідача про відсутність підстав для задоволення позову, то вони є правильними, з огляду на таке.

Відповідно до ст.5 ЗК України від 18.12.1990 р., який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян.

Сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місцерозташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію цього Кодексу належала господарствам, залишається за ними на умовах постійного користування. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Згідно з п.2, 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Системний аналіз вказаних норм свідчить, що особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання підприємством цього акта.

Право на земельну частку (пай) виникає з часу отримання сільгосппідприємством державного акту на право колективної власності на землю разом з доданими до нього списками осіб, що мають право на земельну частку (пай).

Новоприйняті члени недержавних сільськогосподарських підприємств можуть отримати земельну ділянку з резервного фонду на підставі заяви такого члена, рішення управління цього підприємства та рішення органу місцевого самоврядування, у віданні якого перебуває резервний фонд.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є хибним.

Досліджені докази свідчать, що позивач станом на день отримання КСП «Україна» державного акту на право колективної власності на землю не була членом підприємства, а отже і не мала права на отримання земельної частки (паю).

Включення її до додаткового списку громадян, які мали право на земельну частку (пай), відбулося до прийняття її до членів підприємства, а отже було незаконним. Таким чином позивач не має права на отримання земельної частки (паю) на підставі наявності її прізвища у додатковому списку.

Що ж стосується права позивача як новоприйнятого члена сільськогосподарського підприємства, яке у неї виникло після 11 лютого 1997 року, на отримання земельної ділянки у власність з резервного фонду, то вказане було можливим за дотримання процедури надання такої ділянки у власність. Позивач мала подати заяву про намір отримання земельної ділянки у власність, отримати рішення підприємства та органу місцевого самоврядування про надання їй земельної ділянки.

Матеріали справи свідчать, що позивач такої процедури не дотрималася, оскільки докази цього відсутні.

Підсумовуючи викладене, позивач не має права на отримання земельної ділянки у власність.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням зазначеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Братської селищної ради Миколаївської області підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволена, рішення суду першої інстанції скасоване, то позивач має відшкодувати відповідачу судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2232,90 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Братської селищної ради Миколаївської області задовольнити.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до Братської селищної ради Миколаївської області про встановлення факту та визнання права на земельну частку (пай).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Братської селищної ради Миколаївської області судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2232,90 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 17 травня 2023 року.