Справа № 308/1502/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючої судді - Бенца К.К.

при секретарі Майор Ю.В.

за участю:

представника відповідача Дудурич І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.03.2018 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «КЕС-УА Холдинг» уклали договір страхування серії PKS № 1800466 майнових інтересів власника автомобіля «Skoda FABIA COMBI», р.н. НОМЕР_1 .

18 червня 2018 року в с. Рогівка на вулиці Молодіжній відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю екскаватор «ATLAS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 ; та транспортного засобу марки «Skoda FABIA СОМВІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Позивач вказує, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху , за що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП та визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок даної пригоди власнику автомобіля марки «Skoda FABIA СОМВІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , завдано матеріальний збиток.

Відповідно до Наряд-замовлення № ТО-КЛ-00311 від 02 липня 2018 року та Рахунку № Сч- 578 від 05 липня 2018 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda FABIA СОМВІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 17 576,50 гривень.

Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 10 липня 2018 року було складено страховий акт № 129495.

Позивач зазначає, що відповідно до платіжного доручення № 12319 від 11 липня 2018 року AT «ПРОСТО- страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Skoda FABIA СОМВІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 17 576,50 гривень.

Таким чином, фактичні витрати AT «ПРОСТО-страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 17 576,50 гривень.

Окрім цього позивач зазначає, що Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» понесло додаткові судові витрати в розмірі 3 000,00 гривень, які пов`язані із наданням правничої допомоги. Оскільки Позивач не є фахівцем у галузі права, то для захисту своїх прав та інтересів був змушений звернутися за правовою допомогою до особи, яка надає послуги в галузі права - Адвокатського бюро «Синюк та партнери». 16 квітня 2018 року між AT «ПРОСТО-страхування» та Адвокатським бюро «Синюк та партнери» було укладено Договір про надання правової допомоги по відшкодуванню шкоди по страховому випадку, який відбувся із застрахованим транспортним засобом «Skoda FABIA СОМВІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Адвокатське бюро «Синюк та партнери» є організацією, яка спеціалізується в наданні юридичних послу. Правнича допомога, обумовлена Договором, надавалась керівником Адвокатського бюро «Синюк та партнери» - Синюком Станіславом Леонідовичем, який є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія КС № 6423/10 від 15 лютого 2018 року, виданого Радою адвокатів Київської області, а тому має право надавати правничу допомогу позивачу.

Посилаючись на викладені обставини, на приписи ст.ст. 993 , 1187 , 1191 ЦК України, ст.27 ЗУ «Про страхування» позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 17 576,50 гривень, 3000 грн. судових витрат пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Короткий виклад позицій сторін по справі:

У судове засідання представник позивача не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи. Подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що страхова компанія має право стягнути з особи суму виплаченого страхового відшкодування у разі, якщо цю особу було визнано винною у встановленому законом порядку судом. В порядку ст. 993 ЦК України (субригації) чи в порядку ст. 1191 ЦК України (регресу). Повний перелік підстав для подання регресу страховою компанією до винуватця ДТП передбачені в ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Жодна із вказаних у вищезазначеній статті підстав не являється підставою для стягнення з відповідача шкоди. Також зазначив,що у заяві та доданих документів не має достатніх доказів того, що саме дії відповідача перебували у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, яка мала місце 18.06.2018 року, оскільки згідно змісту доданої до матеріалів справи постанови про закриття адміністративного провадження, автотехнічна експертиза відповідальною особою не проводилась і відповідне питання у встановленому порядку не вирішувалось. Вказував на те, що не доведеність позивачем у протиправному діянні, шкоди та її розміру, причинний зв`язку такого протиправного діяння із заподіяною шкодою відповідача, а також звільнення від адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП ОСОБА_3 , засвідчує про відсутність вини останнього, є підставою для відмови, у задоволенні позовних вимог позивача щодо відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП в порядку регресу. Наголосив на тому, що виходячи зі змісту ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача відсутні підстави для предявлення позову до відповідача. Оскільки позивачем не встановлено наявність протиправного діяння, причинного звязку та заподіяння шкоди відповідачем саме з підстав наведених у цій статті. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заяви та клопотання.

26.03.2019 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

13.05.2019 року відповідачем подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

31.05.2019 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

09.07.2019 року представником відповідача подано до суду заяву про зупинення розгляду справи.

12.05.2020 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

12.10.2020 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву.

27.10.2020 року представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

03.06.2021 року представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

17.11.2021 року представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

07.03.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Тхір О.А. відкрито провадження по справі та вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження .

09.07.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду зупинено провадження по справі.

13.01.2020 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. прийнято справу № 308/1502/19 до свого провадження та постановлено повторно розпочати розгляд справи по суті, після поновлення провадження у справі.

13.05.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду поновлено провадження у справі та продовжено розгляд зі стадії на якій його було зупинено.

Заслухавши вступне слово представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи встановлені судом:

Судом встановлено, що 18.06.2018 року о 15:00 год. в с. Розівка по вул. Молодіжна, ОСОБА_1 , керуючи колісним екскаватором «ATLAS» н/з НОМЕР_2 , під час виконання робіт, розвертаючи платформу екскаватора не побачив та допустив зіткнення об задню частину автомобіля марки «Шкода» н/з НОМЕР_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «Шкода» н/з НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 13.1 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вищевказане ДТП, як стверджує позивач, призвело до завдання транспортному засобу марки «Шкода», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 механічних пошкоджень.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль марки "Skoda" моделі "Fabia", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належитьТОВ «КЕС-УА Холдинг» (а.с.10-11).

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 27.07.2018 року у справі №308/7499/18 ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, обмежившись відносно нього усним зауваженням, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрито на підставі п.3 ст. 284 КУпАП.( а.с. 14)

Відповідно до зазначеної постанови суду від 27.07.2018 року ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому і його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 059548 від 18.06.2018 року схемою місця ДТП від 18.06.2018 року, його поясненнями та письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 18.06.2018 року.

Щодо аргументів представника відповідача про відсутність вини ОСОБА_1 у протиправному діянні, а також звільнення від адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП ОСОБА_3 , суд виходить з наступного.

Застосування ст. 22 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як звільнення від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, передбачених статтею 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Отже, застосування усного зауваження, можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення.

Крім того, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Дана правова позиція викладена в постанові ВС/КГС № 927/623/18 від16.04.2019.

Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підставі наведеного, суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні 18.06.2018 року дорожньо-транспортної пригоди встановлена та повністю доведена судовим рішенням і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребує.

Як встановлено судом 28.03.2018 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «КЕС-УА Холдинг» уклали договір страхування "Просто-Каско плюс" серії PKS № 1800466, відповідно до якого було застраховано втомобіль марки «Skoda FABIA COMBI», р.н. НОМЕР_1 .

Строк дії договору з 01.04.2018 року по 31.03.2019 року. Відповідно до вищевказаного договору страхувальником являється ТОВ «КЕС-УА Холдинг" (а.с.5).

18.06.2018 р. ТОВ «КЕС-УА Холдинг» звернулося в Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку ( а.с. 6-7) .

Відповідно до наряду-замовлення ТОВ «Закарпат-Авто» № ТО-КЛ 0311 від 02.07.18 та Рахунку № Сч- 578 від 05 липня 2018 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda FABIA СОМВІ», становить 17 576,50 гривень. (а.с. 26 -27).

Як встановлено судом, 05.07.2018 року ТОВ «КЕС-УА Холдинг» звернулося в Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» із заявою на виплату/доплату страхового відшкодування по договору страхування серії PKS № 1800466, згідно рахунку СТО, страхового випадку який стався 18.06.2018 року ( а.с. 28).

У звязку з настанням страхового випадку було складено страховий акт № 129495 від 10.07.2018 року відовідно до якого сума виплати страховаго відшкодування становить 17576,50 грн. (а.с. 29).

Судом встановлено, що на виконання договору добровільного страхування позивач сплатив на користь потерпілого ( на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ «Закарпат-Авто» ) страхове відшкодування у сумі 17 576,50 гривень, що підтверджується даними платіжного доручення 12319 від 11.07.2018 року. (а.с.30).

Таким чином, Страховик виконав покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу.

Доказів того що цивільно-правова відповідальність водія громадянина ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована суду не надано.

Отже, до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» перейшло право на отримання від ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, суми збитків у розмірі 17 576,50 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), ЗУ Про страхування.

Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди.

Згідно з ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням пункту 2.2 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.

Виняток із цього правила передбачено частинами 3, 5 статті 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо), звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до ст.. 1191 ЦК України.

Наявність трудових відносин між володільцем та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки має підтверджуватись відповідними доказами, зокрема документами про наявність трудових відносин тощо. На виникнення зобов`язання володільця (власника) транспортного засобу щодо відшкодування заподіяної ним майнової шкоди впливають обставини, такі як: в який саме час було заподіяно шкоду (під час виконання трудових чи службових обов`язків); чи було джерело підвищеної небезпеки надано працівникові в процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У даному випадку, інформації щодо наявності трудових відносин між ОСОБА_1 та володільцем в матеріалах справи відсутня, як і відсутня інформація щодо незаконного заволодіння транспортного засобу , тому в момент ДТП, ОСОБА_1 керуючи екскаватор «ATLAS», реєстраційний номер НОМЕР_2 фактично володів та користувався даним майном, хоч і не є його власником, і має нести відповідальність за завдану майнову шкоду у розмірі 17576,50 грн, і, як наслідок, є належним відповідачем у даній справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного суду від 14 квітня 2023 року у справі № 381/536/21.

Відповідно до ч. 16, 17 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може переви - щувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно здоговором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначе-них умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування").

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється.

Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством (ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України "Про страхування".

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Отже, відносини між позивачем та відповідачем у цій справі регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування". Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Доводи представника відповідача про те, що виходячи зі змісту ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача відсутні підстави для предявлення позову до відповідача не заслуговують на увагу з огляду на те, що відносини між позивачем та відповідачем у цій справі регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", а не приписами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Таким чином, на ОСОБА_1 як на особу, з вини якої сталася ДТП, покладено обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Щодо розподілу судових витрат:

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат пов`язаних з надання правничої допомоги у розмірі 3 000 (три тисячі),00 грн.,суд констатує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ПАТ «Просто-Страхування в особі начальника юридичного управління Степанюк О.В.» та Адвокатським бюро «Синюк та Партнери» 16.04.2018 року укладено договір про надання правової допомоги № 1 , відповідно до умов якого клієнт доручає ,а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до реєстру справ (Додаток № 1) від 30.11.2018 року з метою отримання правової допомоги ПАТ «Просто-страхування» передало Адвокатському бюро «Синюк та партнери» страхові справи, зокрема номер страхової справи № 129495, де страхувальник ТОВ «КЕСУА Холдинг», учасник ДТП ОСОБА_1 витрати на правову допомогу 3 000,00 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт (Додаток № 2) від 30.11.2018 року Адвокатське бюро «Синюк та партнери» надало Приватному акціонерному товариству «Просто страхування» правову допомогу за період листопад 2018 року, зокрема номер страхової справи № 129495, де страхувальник ТОВ «КЕСА Холдинг», учасник ДТП ОСОБА_1 витрати на правову допомогу 3 000,00 грн.

Як вбачається з платіжного доручення № 21750 від 04.12.2018 року АТ «Просто-Страхування» сплачено Адвокатському бюро «Синюк та партнери» 48000,00 грн. за оплату юридичних послуг відповідно до договору № 1 від 16.04.2018 року

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України , заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Щодо зазначення позивачем суми стягнення з відповідача судових витрат на надання правничої допомоги , суд враховує, зокрема складність справи та час, який затрачено на фактичне надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг.

Суд вважає, що підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на надання правничої допомоги, та зважаючи на складність справи, з врахуванням часу, необхідного на надання правничої допомоги в такій категорії справ, обсягу наданих послуг, суд вважає, що сума на відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. є розумною та не завищеною.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ЗУ "Про страхування", ст. 22, 1166 , 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 352-353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, код ЄДРПОУ: 24745673) витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 17576,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, код ЄДРПОУ: 24745673) сплачений судовий збір в сумі 1921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. та понесені витрати з надання правничої допомоги у розмірі 3 000 (три тисячі),00 грн.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, код ЄДРПОУ: 24745673);

Відповідач ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 )

Дата складання повного тексту судового рішення у звязку з перебуванням у відпустці та в нарадчий кімнаті в іншій справі - 11.05.2023.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца