Справа № 564/1036/23
14 серпня 2023 року м. Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя Цвіркун О.С.
з участю секретаря судових засідань Забейди А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями.
В обґрунтування позову зазначає, що 29.05.2007 зареєструвала шлюб з відповідачем, однак з червня 2016 почали проживати окремо, та повністю припинили шлюбні відносини, а 15.12.2022 шлюб було розірвано. Вказує, що 19.11.2018 придбала будинок з надвірними будівлями, за кошти які взяла в борг у своїх знайомих. Зазначає, що відповідач жодної участі у придбанні спірного майна не брав. У зв`язку з тим, що вказане майно було придбане у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, існують перешкоди у праві вільного розпорядження, тому вона змушена звернутися до суду.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, надає згоду на прийняття заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи думку позивачки, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі.
Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29.05.2007 у відділі реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).
Встановлено, що 15.12.2022 шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/2008/22 від 15.12.2022 (а.с.9-10).
Згідно договорів купівлі-продажу від 19.11.2018, позивачка придбала житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10-11, 12-13).
Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. За змістом вказаної статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, на підтвердження свої позовних вимог, позивачка додала до позовної заяви копії розписок про отримання грошових коштів в борг, копію паспорта відповідача з відмітками про його місце реєстрацію, копію візи відповідача та копію переписки з соціальних мереж.
Однак, суд не приймає до уваги розписки про отримання грошових коштів в борг, оскільки кошти по вказаних розписках були отриманні в борг та повернуті під час перебування у шлюбі з відповідачем, а матеріали справи не містять доказів того, позивачка повертала по зазначених розписках особисті кошти.
Щодо посилання позивачки на копію паспорта відповідача з відмітками про місце його реєстрації та копію візи відповідача, суд зазначає, що вказані докази не підтверджують факт купівлі позивачкою спірного будинку та земельної ділянки за особисті кошти позивачки.
Суд також не приймає до уваги твердження позивачки, що вона з відповідачем припинила шлюбні відносини з відповідачем з червня 2016 року, а відповідач перебував в інших сімейних відносинах, оскільки вказані твердження позивачки не підтвердженні жодними доказами, а з переписки з соціальної мережі не можливо встановити хто з ким спілкується, окрім того зазначена переписка не підтверджує факт купівлі позивачкою спірного будинку та земельної ділянки за особисті кошти.
Таким чином оскільки, позивачкою не доведено належними доказами, факт купівлі спірного будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , за особисті кошти, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 81, 142, 258, 264, 265, 268, 273, 280-280 ЦПК України,-
У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Костопільським РС УДМС України у Рівненській області, 16.07.2016.

Повне судове рішення складено 18.08.2023.

СуддяО. С. Цвіркун