Постанова

Іменем України

06 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 303/3287/22

провадження № 61-3931св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Мельником Павлом Петровичем, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2022 року у складі судді Заболотного А. М. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю., та касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Бойко Наталією Василівною, на додаткову постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 березня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з надвірними спорудами та прибудовами.

Позовна заява мотивована тим, що 31 березня 2008 року між нею та її батьком - ОСОБА_3 , було укладено нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та прибудовами, за умовами якого вона прийняла у дар житловий будинок із надвірними спорудами та прибудовами, що розташований на АДРЕСА_1 , який складається з: - житлового будинку, позначений літ. «А», житлова площа 62,5 кв. м, загальна площа 96,7 кв. м; - сарай, позначений літ. «Б»; - сарай, позначений літ. «В»; - вбиральня, позначена літ. «Г»; - металеві споруди під № 1 і № 3.

На підставі цього договору дарування за нею зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок із надвірними спорудами Мукачівським районним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 травня 2008 року за № 767.

Зазначала, що на час укладення цього договору дарування її батько стверджував, що земельна ділянка, на якій розташований подарований житловий будинок, ще не приватизована, а відтак договір щодо відчуження відповідної земельної ділянки не був укладений.

Тільки у березні 2022 року вона дізналася, що її будинок розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :01:024:0011, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 , державну реєстрацію якої здійснено управлінням Держгеокадастру у Мукачівському районі Закарпатської області ще 19 березня 2007 року. З огляду на це на час укладення договору дарування житлового будинку від 31 березня 2008 року земельна ділянка, на якій розташований її будинок, уже була приватизована і належала на праві власності дарувальнику - її батьку ОСОБА_3 , а відтак, на підставі положень статей 120 ЗК України, 377 ЦК України, до неї перейшло і право власності на ту частину земельної ділянки, яка занята її житловим будинком й яка необхідна для його обслуговування з надвірними спорудами, прибудовами без зміни її цільового призначення.

Зауважувала, що її батько з невідомих причин приховав ці обставини від неї щодо проведеної ним державної реєстрації земельної ділянки, яка в подальшому після його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом із іншим будинком, розташованим на цій же ділянці, успадкувала за заповітом ОСОБА_2 .

На початку 2022 року вона дозволила проживати у своєму будинку на АДРЕСА_1 дружині свого сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , та їхнім дітям. Однак, у березні 2022 року ОСОБА_2 розпочала вчиняти неодноразові протиправні спроби проти її волі вселитися в її будинок, а також намагалася виселити з цього будинку осіб, які проживали в ньому за її згодою, обґрунтовуючи це тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на належній їй земельній ділянці. Також, із метою вселення в її будинок відповідачка вимикала світло, перекривала газ, пошкоджувала належне їй майно, встановила замки на хвіртку і ворота подвір`я тощо, внаслідок чого неодноразово у березні-квітні 2022 році викликалася поліція задля припинення протиправних дій ОСОБА_2 і навіть відносно неї складались протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбачених статтями 173, 183, 186 КУпАП. При цьому, ОСОБА_2 не має права власності на належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 , не є зареєстрованою в ньому, а тому не має права там перебувати, проживати, користуватися ним та чинити їй і іншим особам перешкоди.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком із надвірними спорудами та прибудовами, що розташований на АДРЕСА_1 , шляхом:

1) зобов`язання ОСОБА_2 передати їй дублікати ключів від замків на вхідній хвіртці та воротах через які влаштовано вхід та в`їзд із АДРЕСА_1 до цього житлового будинку з надвірними спорудами і прибудовами та забезпечити вільний доступ до даного житлового будинку їй та іншим особам, яким вона надала згоду на проживання в зазначеному будинку;

2) заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, що перешкоджають їй та іншим особам, яким вона надала згоду проживати в указаному будинку, проживати у ньому, обслуговувати та утримувати, у тому числі здійснювати ремонтно-будівельні роботи по будинку, фасадні роботи, роботи з ремонту чи заміни даху, ремонту чи заміни вікон та дверей, внутрішні ремонтно-оздоблювальні роботи, облаштовувати будинок системами охорони та відео нагляду;

3) заборони ОСОБА_2 будь-яким способом втручатися в роботу інженерного обладнання, систем забезпечення безпеки і зв`язку житлового будинку з надвірними спорудами та прибудовами.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними спорудами та прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (жилий будинок складається з житлового будинку, позначеного літ. «А», побудованого з саману, цегли, житлова площа якого становить 62,5 кв. м, загальна площа становить 96,7 кв. м; сарай, позначений літ. «Б», побудований з цегли; сарай, позначений літ. «В», побудований з цегли; вбиральня, позначена літ «Г», побудована з досчу; споруди під № 1, 3 з металу) шляхом встановлення наступних зобов`язань: зобов`язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 дублікати ключів від замків на вхідній хвіртці, через яку влаштовано вхід до будинку з надвірними спорудами та прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити вільний доступ до будинку з надвірними спорудами та прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та іншим особам, яким ОСОБА_1 надала згоду проживати в цьому будинку; заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, що перешкоджають ОСОБА_1 та іншим особам, яким ОСОБА_1 надала згоду на проживання, проживати в житловому будинку з надвірними спорудами та прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довела вчинення їй перешкод відповідачем, через які вона фактично позбавлена можливості користуватися своїм майном, яке до того ж охоплюється поняттям «житло», тому її права підлягають захисту.

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29 480 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2022 року та додаткове рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2022 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач частково довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, які поза розумним сумнівом знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. ОСОБА_2 чиняться перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком зі спорудами АДРЕСА_1 , де, водночас, ОСОБА_1 у силу положень статті 120 ЗК України, 377 ЦК України, має відповідне право на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком і спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Додатковою постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Апеляційний суд вважав, що ОСОБА_1 довела понесення нею витрат на професійну правничу допомогу, проте заявлений розмір витрат (40 000 грн) не є співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами та не відповідає критерію розумності таких витрат, тому зменшив їх до 5 000 грн

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у березні 2023 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Мельник П. П., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволення позову відмовити.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2023 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко Н. В., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить додаткову постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Мельника П. П., мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що позивач обрала неналежний спосіб захисту, фактично вирішивши спір про встановлення сервітуту на користування належною відповідачу земельною ділянкою, хоча таких вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ніколи не заявляла.

Вважає, що оскаржувані судові рішення порушують право ОСОБА_2 на вільне користування та розпорядження своїм власним майном.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко Н. В., мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно зменшив розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідач не подавала до суду відповідного клопотання, за відсутності якого суд не в праві самостійно вирішувати таке питання. Посилається на відповідну судову практику Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко Н. В., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу в якому вказує, що її доводи є необґрунтованими, а оскаржувані судове рішення по суті спору ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Мельника П. П., та витребувано справу із суду першої інстанції.

27 квітня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко Н. В.

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2023 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування жилого будинку з надвірними спорудами та прибудовами від 31 березня 2008 року ОСОБА_1 отримала у подарунок від ОСОБА_3 жилий будинок з надвірними спорудами та прибудовами, що розташований на АДРЕСА_1 . Цей жилий будинок складається із: житлового будинку, позначеного літ. «А», житлова площа якого становить 62,5 кв. м, загальна площа - 96,7 кв. м; сараю, позначеного літ. «Б»; сараю, позначеного літ. «В»; вбиральні, позначеної літ «Г»; споруди під № 1, № 3. Водночас, будь-якої інформації про земельну ділянку, на якій розташований цей житловий будинок з надвірними спорудами, даний договір дарування не містить.

14 травня 2008 року ОСОБА_1 в установленому законом порядку здійснила за собою реєстрацію права власності на цей будинок, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18810149, виданим Мукачівським районним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки.

З огляду на витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером :01:024:0011, яка розташована на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , розміром 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), то така зареєстрована на приватній формі власності 19 березня 2007 року управлінням Держземагенства у Мукачівському районі Закарпатської області.

Після смерті ОСОБА_3 вказана земельна ділянка у порядку спадкування перейшла до ОСОБА_2 й була за нею зареєстрована на праві приватної власності. На цій ділянці розташовані два житлові будинки, один з яких АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , а другий - 11«а», ОСОБА_2 .

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2022 у справі № 303/3130/22 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу за те, що вона 28 квітня 2022 року о 18:50 год, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , виражалася нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 , чим порушила громадський порядок та спокій громадян. ОСОБА_2 не впускала свою матір - ОСОБА_1 у належний останній будинок.

Із листа відділу поліції № 1 Мукачівського районного управління поліції у Закарпатській області від 04 травня 2022 року № 2790/106/26/-2022 відомо, що протягом 11 квітня 2022 року до 21 квітня 2022 року від мешканки будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (невістки позивача) до поліції надходили телефонні звернення щодо сусідки - ОСОБА_2 , яка відключає електроенергію, спричинила їй побої, намагається проникнути до будинку АДРЕСА_1 , провокує конфлікти.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16, від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18, від 12 серпня 2020 року у справі № 725/6733/18, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 910/18250/16, від 11 червня 2021 року у справі № 34-16/17-3683-2011, від 02 лютого 2023 року у справі № 915/606/21, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_2 .

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої, четвертої, п`ятої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у вільному користуванні та розпорядженні належним їй на праві приватної власності будинком, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність захисту її прав та усунення перешкод у користуванні будинком.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 зводяться виключно до того, що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, а суди, фактично, вирішили спір про встановлення сервітуту, хоча таких вимог заявлено не було. Проте, Верховний Суд вважає, що доводи її касаційної скарги не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій чітко встановили порушення прав ОСОБА_1 відповідачем, які проявляються в перешкоджанні користування нерухомим майном, в ефективний спосіб захистивши порушені права ОСОБА_1 .

При цьому, доводів про те, що суди безпідставно дійшли висновку про перешкоджання ОСОБА_1 у вільному користуванні та розпорядженні належним їй на праві приватної власності будинком, касаційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Посилання заявника на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду не впливають на правильність оскаржуваних судових рішень, оскільки в них встановлені інші фактичні обставини.

Отже, доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень оскільки вони не спростовують правильність висновків судів по суті спору, були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 .

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зменшуючи заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає компенсації позивачу, суд апеляційної інстанції виходив з критеріїв пропорційності такого розміру до обсягу наданих послуг, складності справи, розумності та справедливості.

При цьому, судом апеляційної інстанції було враховано доводи заперечення представника ОСОБА_2 - адвоката Мельника П. П., проти задоволення відповідного клопотання сторони позивача (а. с. 235-239).

Всі доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що відповідач не подавала до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат, за відсутності якого суд не в праві самостійно вирішувати таке питання.

Проте, такі доводи не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки, як вже було зазначено, відповідне заперечення проти заявлених позивачем до стягнення судових витрат представником відповідача подано було.

Отже, посилання заявника на судову практику Верховного Суду щодо неможливості зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу за відсутності такого клопотання, до уваги не беруться, оскільки в даному випадку відповідне заперечення було подано.

При цьому, доводів по суті заявленого питання касаційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційних скарг висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Мельником Павлом Петровичем, та ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Бойко Наталією Василівною - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2022 року, постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року та додаткову постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець