УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023р. Суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя Мурашова Н.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2023р. до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява, в якій позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рахунок задоволення його вимог за договором позики від 11.03.2020р. в загальному розмірі 987 201,98грн.

Згідно з ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви позивач повинен додати документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.3 ст.177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору.

Позивач ОСОБА_1 платіжного документу про сплату судового збору до позовної заяви не додав, в позовній заяві заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору, мотивуючи його тим, що сума судового збору за цей позов становить 9872,01 грн. і перевищує 5% його річного доходу у вигляді пенсії, який становить 50083,10 грн., інших доходів, крім пенсії, він не має. Вказане відповідно до п.1 ч.1 ст.8 ЗУ «Про судовий збір» є підставою для звільнення від сплати судового збору. Крім того, є пенсіонером за віком, має проблемі зі здоров`ям, зареєстрований та мешкав в м.Херсоні, у зв`язку з військовою агресією та обстрілами міста був вимушений виїхати з постійного місця проживання, що негативно вплинуло на його майновий стан та збільшило щомісячні витрати. Також йому необхідно сплати послуги з правової допомоги з супроводу судової справи.

Ухвалою суду від 01.06.2023р. в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву залишено без руху з надання строку для усунення її недоліків.

01.06.2023р. до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання даного позову до суду до ухвалення судового рішення у справі, яке він мотивує тими ж самими обставинами, що і клопотання про звільнення від сплати судового збору відсутність інших джерел доходів, крім пенсії, виїзд з постійного місця проживання м.Херсона через військову агресію та постійні обстріли, що є загальновідомим фактом, збільшення витрат у зв`язку з проживанням не за постійним місцем проживання є очевидними. Також загальновідомим є факт суттєвого збільшення рівня цін на товари та послуги в Україні. Щодо проблем із здоров`ям, то усі медичні документи залишились в м.Херсоні, враховуючи вік позивача, такі проблеми не є виключенням. Вимагати від позивача звертатися до усіх банків з приводу підтвердження відсутності рахунків є необґрунтованим. Суду були надані усі можливі докази, які підтверджують обмежений рівень доходів позивача. Які саме додаткові докази відсутності доходів необхідно було надати суду, позивачу незрозуміло.

Оцінивши повідомлені позивачем ОСОБА_1 обставини та надані на їх підтвердження докази, суд вважає необхідним в задоволенні вказаного клопотання також відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1,3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 19.06.2011р. у справі «Креуз проти Польщі» зазначав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. При цьому, положення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови відстрочення сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

Крім того, обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

У ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року по справі № 0940/2276/18 вказала на те, що законодавець, застосувавши в статті 8 Закону України «Про судовий збір» конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

За змістом ст.8 Закону України «Про судовий збір» єдиною підставою для відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру чи звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, в силу вимог ст.12 ЦПК України повинна навести доводи та надати докази, на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку, рахунків в банківських установах, тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Крім того, слід зазначити, що скрутне матеріальне становище - це умови існування фізичної особи, які проявляються, перш за все, при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності (продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо).

Незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, документів про відсутність доходів членів сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо.

Всупереч положенням наведених норм права позивач ОСОБА_1 не надав суду належних доказів на підтвердження того, що він дійсно позбавлений можливості сплатити судовий збір за подання цього позову у встановленому законом розмірі.

Як вже зазначалось, на підтвердження своїх доводів щодо незадовільного майнового стану позивач надав суду довідку про розмір пенсії за 2022р., який склав 50083,10грн., та Відомості з державного реєстру фізичних осіб платників податків за 2022р. про відсутність інших джерел доходу.

Однак, на думку суду, вказані документи не є достатніми доказами, які б підтверджували відсутність у позивача інших законних джерел доходу та його перебування в скрутному матеріальному становищі.

Посилання позивача на збільшення його витрат через військову агресію рф, виїзд з постійного місця проживання, похилий вік та відповідно наявність проблем із здоров`ям жодними належними та допустимими доказами не доведені.

Його доводи про те, що ці обставини є загальновідомими, очевидними і не підлягають доказуванню, суд вважає недоречними та безпідставними.

Дійсно, суд визнає загальновідомими фактами і такими, що не підлягають доведенню, дію на території України воєнного стану через військову агресію рф, тимчасову окупацію м.Херсона до 11.11.2022р., в подальшому його перебування в зоні можливих бойових дій, часті обстріли міста.

Однак, самі по собі ці факти, не звільняють від процесуальних обов`язків, передбачених законом, в даному випадку від сплати судового збору, враховуючи при цьому, що будь-яких змін щодо порядку сплати судового збору у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні до Закону України «Про судовий збір» не внесено.

Воєнний стан може бути поважною причиною для зменшення/відстрочення/звільнення від сплати судового збору лише у випадку, коли викликав суттєві зміни в життєвих зв`язках позивача та погіршення його матеріального стану, що підлягає доведенню в загальному порядку.

Однак, доказів на підтвердження того, що він дійсно виїхав з м.Херсона (коли і куди) та вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого побуту і нести у зв`язку з цим збільшені витрати, позивач ОСОБА_1 суду не подав.

Зокрема, такими доказами можуть бути довідка про взяття на облік ВПО із зазначенням фактичного місця проживання/перебування, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність іншого належного позивачу чи членам його сім`ї на праві власності житла, ніж в м.Херсоні, договір оренди житла, акти обстеження житлових умов, довідка про склад сім`ї за фактичною адресою проживання/перебування та інші.

Також доказами скрутного матеріального становища може бути довідка про не отримання державної допомоги як ВПО, інформація з банківських установ про відсутність грошових коштів на рахунках, інформація про наявність у позивача утриманців та боргових зобов`язань перед третіми особами або про його перебування на утриманні певних осіб тощо.

Похилий вік позивача сам по собі не свідчить про його незадовільний стан здоров`я та значні витрати на медичні препарати. Інформації про звернення до лікарняних установ за фактичним місцем перебування, лікарські рекомендації щодо лікування та підтримання стану здоров`я позивач суду не надав.

Суд звертає увагу, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Однак, усі викладені в клопотанні доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях і не доводяться сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

При цьому, як вбачається з доданих до позовної заяви матеріалів, позивач користується правовою допомогою адвоката, тобто кваліфікованого спеціаліста, орієнтовна вартість послуг якого становить 20 493,00грн., у зв`язку з чим у позивача не повинно виникати особливих труднощів в зборі та наданні суду доказів в обґрунтування незадовільного майнового стану, який перешкоджає сплаті судового збору за цей позов.

За таких обставин, а також враховуючи суть заявлених позовних вимог (звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 11.03.2020р. на суму еквівалентну 25 740,00 доларів США), суд не знаходить законних підстав для відстрочення позивачу ОСОБА_1 сплати судового збору і вважає, що в даному випадку сплата судового збору не ускладнює позивачу доступ до правосуддя таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та переслідує законну мету.

Суд вважає, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами позивача стосовно можливості звернення до суду за умови виконання ним вимог закону щодо оплати позовної заяви судовим збором в цій справі дотримано.

Таким чином, в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору слід відмовити, а позовну заяву на підставі ст.185 ЦПК України слід залишити без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Вказані судом недоліки повинні бути усунені шляхом надання суду платіжного документу про сплату судового збору у визначеному законом розмірі на користь держави (рахунок: UA0008514, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, отримувач коштів: ГУК у Зап.обл/м.Зап. Хортиц./22030101, код ЄРДПОУ 37941997, код класифікації доходів бюджету:22030101).

Керуючись ст.2,136,177,185 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про судовий збір»,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити позивачу, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною і йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Мурашова

06.06.2023