КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/16025/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/7539/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Саадулаєва А.І., по справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: ОСОБА_2 , державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Тетяна Василівна про скасування рішення нотаріуса та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив скасувати рішення державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. викладене у листі № 2255/02-14 від 10 липня 2021 року про відмову передати спадкове майно, що належало ОСОБА_3 в управління та вжитті заходів щодо охорони спадкового майна; визнати повноважного представника спадкоємця ОСОБА_1 - Ароновича Ф.М. управителем спадкового майна, у тому числі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з наділенням повноважень щодо управління майна та вжиття заходів щодо охорони майна.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 . У подальшому 13 березня 2021 року державним нотаріусом було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 . Ще за життя ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в Ізраїлі, склав заповіт відповідно до якого все належне йому майно він заповів позивачу. Так, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все майно, що належало йому за життя, в тому числі на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Тому згодом позивачем було подано державному нотаріусу заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом. Однак, в той час поки ОСОБА_1, прибувши до України з Ізраїлю, займався організацією поховання батька, ОСОБА_2 (дружина ОСОБА_3 ) та її доньки, не незаконно, не чекаючи завершення строку для вступу у спадщину спадкоємців, почали розпоряджатися спадковим майном спадкодавця на власний розсуд.

Так, 08 березня 2021 року позивачем було виявлено, що у квартирі знаходиться майно його батька: книги, фотографії та портрети бабусі та дідуся, прабабусі та прадідуся, листи позивача, документи та банківські картки від банківських рахунків, дорогоцінності ОСОБА_3 , бабусі та дідуся позивача, особисті речі, інші документи, альбоми, одяг тощо, які є частиною спадщини та мають особливу цінність для позивача як для сина ОСОБА_3 - в знак пам`яті. Крім того, позивач виявив валізу ОСОБА_3 , в якій також знаходились кошти в розмірі близько 35 000 доларів США. Валізу з коштами та документами позивачем було передано ОСОБА_4 на зберігання. Після цього візиту, ОСОБА_4 забрала ключі від квартири собі, але пообіцяла їх передати позивачу згодом. Позивачу було відомо, що його батько зберігав кошти не лише у валізі, яка наразі знаходиться у ОСОБА_5 , а й в інших місцях по всій квартирі. В подальшому позивач неодноразово звертався до ОСОБА_4 особисто та її доньок з проханням передати йому ключі від квартири, щоб позивач міг побути в ній певний час. Позивач і доньки ОСОБА_4 домовились про те, що в середині квітня 2021 року вони передадуть ключі від квартири позивачу, щоб той міг забрати особисті речі батька. Саме тому, 14 квітня 2021 року позивач прибув в Україну з Ізраїлю разом зі своєю дружиною, проте, у зустрічі позивачу було відмовлено, а згодом і взагалі ніхто не виходив на зв`язок. І тільки 23 квітня 2021 року ключі від квартири були передані адвокату ОСОБА_1 особисто, коли позивач, зайшовши до квартири, виявив, що в квартирі не було ніяких особистих речей свого батька, книг, документів, фотографій, грошей, дорогоцінностей та всіх інших речей, які були до того і мали цінність для позивача. Отже, позивач дійшов висновку, що його майном вже почали розпоряджатись поза його ж волею. Крім того, за квартирою ніхто не доглядає та не сплачує комунальні платежі вже більше року.

Вказував, що квартира знаходиться в аварійному стані, в ній ніхто не проживає, комунальні платежі не сплачуються починаючи з 2020 року, а позивач проживає за кордоном та не має фізичної можливості підтримувати квартиру в належному стані та реагувати на всі повідомлення, що можуть стосуватись погіршення її технічного стану, позивач був змушений звернутись до державного нотаріуса із заявою про охорону спадкового майна та призначення особи, яка управлятиме спадщиною. Однак, листом № 2255/02-14 від 10 липня 2021 року державний нотаріус відмовив у задоволенні заяви позивача у формі, не передбаченій чинним законодавством України та без надання належної аргументації, зазначивши, що спадщину вже прийняли, тому заходи щодо охорони спадкового майна неможливі. Вказував, що шестимісячний строк для прийняття спадщини не завершився і можуть з`явитися інші спадкоємці, тому охорона спадкового майна з огляду на протиправні дії ОСОБА_2 є необхідністю (т. 1 а.с. 1-8).

У серпні 2022 року державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволені позовних вимог відмовити повністю. Зазначала, що Сьомою київською державною нотаріальною конторою на підставі заяви про прийняття спадщини, яка надійшла від ОСОБА_2 , була заведена спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . У подальшому 15 квітня 2021 року із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , на якого померлий залишив заповіт на все своє майно, посвідчений 18 квітня 2011 року нотаріусом Ротман Ольгою в Ізраїлі, м. Рамат-Ган. Тобто по даній спадковій справі спадкоємцями є: син померлого за заповітом та дружина померлого за законом на обов`язкову частку згідно із ст. 1241 ЦК України. 08 липня 2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Ароновича Ф.М. надійшла заява, в якій було прохання забезпечити охорону спадкового майна та передати таке майно в управління адвокату Ароновичу Ф.М., на що була надана відповідь, що згідно з ст. 1283 ЦК України охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою його збереження до прийняття спадщини спадкоємцями. На момент надходження заяви про охорону спадкового майна спадщину спадкоємці вже прийняли, тобто вжиття заходів до охорони спадкового майна вже неможливе. Відповідно і передати спадкове майно в управління і визначити охоронця спадкового майна неможливо, оскільки неможливі вказані вище дії. Крім того, якщо є декілька спадкоємців, то не нотаріус призначає управителя, охоронця спадкового майна або виконавця заповіту. Нотаріус не є зацікавленою особою, тому подібні питання спадкоємці вирішують разом, шукаючи варіант, який влаштовує усіх спадкоємців. Якщо ж згоди спадкоємці не досягають, вони звертаються до суду. Також державний нотаріус зазначала, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом не виносилась, оскільки жодний із спадкоємців про це не просив. Оскільки строк на прийняття спадщини сплив, спадкоємці, що її прийняли, можуть піднімати питання про видачу свідоцтв про право на спадщину. Проте між спадкоємцями існує спір, який вирішується лише в судовому порядку (т. 1 а.с. 78-80).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо позову: ОСОБА_2 , державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. про скасування рішення нотаріуса та зобов`язання вчинити дії - залишено без задоволення (т. 1 а.с. 206, 209-216).

Не погодившись з рішенням суду, 16 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Аронович Ф.М. подав досуду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги (т. 2 а.с. 1-15).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував правові позиції Верховного Суду. Вказував, що станом на момент подання заяви позивачем до державного нотаріуса щодо охорони спадкового майна та призначення особи, яка управлятиме спадщиною, 08 липня 2021 року шестимісячний строк на прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не закінчився. Той факт, що спадщина на момент подання заяви була прийнята двома спадкоємцями - позивачем та ОСОБА_2 , не означає, що спадщина була прийнята всіма спадкоємцями, оскільки могли з`явитися інші спадкоємці. Вважає, що у державного нотаріуса були наявні всі підстави задовольнити вимоги позивача, а саме: охорона майна та передача такого майна в управління мало мету утримання та догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання такого майна в належному стані; охорона мала бути здійснена в інтересах всіх можливих спадкоємців; відсутній доказ того, що станом на момент подачі заяви не всі спадкоємці прийняли спадщину. Державний нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, а саме у здійсненні заходів щодо охорони спадкового майна та призначенні управителя спадщини шляхом складення та направлення представнику позивача листа. Тобто нотаріус відмовила у задоволення заяви позивача у формі, не передбаченій чинним законодавством, оскільки у ст. 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус виносить відповідну постанову.

02 червня 2023 року до апеляційного суду надійшов відзив Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) в якому представник ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю, рішення залишити без змін (т. 2 а.с. 46-68).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Аронович Ф.М. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Позивач ОСОБА_1 був сповіщенийповідомленням його представника - адвоката Аронович Ф.М. Факт належного повідомлення позивача ОСОБА_1 , його представник - адвокат Аронович Ф.М. в суді не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Повідомлення третьої особи ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходила. Представник відповідача - ОСОБА_8 подала письмове клопотання про відкладення розгляду справи проте доказів поважності причин неявки до суду не надала (т. 2 а.с. 69-81).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.

У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.

Спірні правовідносини виникли з приводу відмови державного нотаріуса передати спадкове майно, що належало померлому ОСОБА_3 , в управління представника спадкоємця ОСОБА_1 - Ароновича Ф.М. та вжити заходів щодо охорони спадкового майна, у тому числі квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. 2-4 ст. 1273 цього Кодексу.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 квітня 2011 року ОСОБА_3 , перебуваючи в Ізраїлі, склав заповіт відповідно до якого все належне йому майно він заповів сину - ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 103).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все майно, що належало йому за життя, в тому числі на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

09 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 94).

13 березня 2021 року у Сьомій Київській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , копія якої містяться у матеріалах справи (т. 1 а.с. 93-152).

15 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Сьомої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом (т. 1 а.с. 93).

08 липня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Аронович Ф.М. подав до Сьомої Київської державної нотаріальної контори заяву про охорону спадкового майна та призначення особи, яка управляє спадщиною (т. 1 а.с. 119-120).

Листом № 2255/02-14 від 10 липня 2021 року державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. повідомила, що станом на 08 липня 2021 року спадщину прийняли, подавши заяву про прийняття спадщини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тобто вжиття заходів до охорони спадкового майна неможливе, оскільки спадщина вже була прийнята спадкоємцями (т. 1 а.с. 121).

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням фізичних та юридичних осіб, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна, коли це потрібно в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів, кредиторів або держави. Ці заходи вживаються ними безпосередньо або шляхом доручення нотаріусам чи посадовим особам органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням майна.

За змістом ч. 1 ст. 1283 ЦК України охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.

Нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна (ч. 2 ст. 1283 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 1283 ЦК України охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини, або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.

Статтею 1284 ЦК України передбачено, що якщо спадкування здійснюється не лише за заповітом, а й за законом, виконавець заповіту, якого призначив спадкодавець, вживає заходів щодо охорони всієї спадщини. Спадкоємці за законом мають право призначити іншу особу, яка вживатиме заходів щодо охорони частини спадщини, що спадкується за законом.

Статтею 65 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що охорона спадкового майна триває до прийняття спадщини всіма спадкоємцями, а якщо її не прийнято - до закінчення строку, встановленого цивільним законодавством України для прийняття спадщини. Про припинення охорони спадкового майна нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, за місцем відкриття спадщини попередньо повідомляє спадкоємців, а в разі переходу майна за правом спадкоємства до держави - відповідні фінансові органи.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, главою 9 розділу ІІ якого регулюється питання вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.3 пункту 1 глави 9 Розділу ІІ Порядку № 296/5, яким визначено підстави вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями. Охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою заінтересованих осіб або з власної ініціативи вживає заходів щодо охорони спадкового майна. Заходи щодо охорони спадкового майна вживаються зазначеним нотаріусом або нотаріусом за місцезнаходженням майна, якому нотаріус, який веде спадкову справу, надіслав доручення.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Встановивши, що позивач та третя особа ОСОБА_2 , які є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 , протягом встановленого законом шестимісячного строку прийняли спадщину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, так як дії щодо охорони спадкового майна та призначення управителя можуть бути вчинені нотаріусом лише до прийняття спадщини спадкоємцями. Тому нотаріус не мав правових підстав для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 701/570/16-ц, юридичним актом, який може бути оскаржений у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів. Лист нотаріуса таким критеріям не відповідає.

Згідно з частиною четвертою статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Проте, докази того, що заявник вимагав надати йому письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії та що нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у справі відсутні.

З наведених підстав, позовні вимоги про скасування рішення державного нотаріуса про відмову передати спадкове майно задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю юридичного акта, який може бути оскаржено у судовому порядку, - постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вищенаведеної ст. 1283 ЦК України, ст. 65 Закону України «Про нотаріат», положень Порядку № 296/5 охорона спадкового майна здійснюється до прийняття спадщини всіма спадкоємцями та триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини, однак за обставинами цієї справи на час розгляду справи районним судом і ухвалення оскаржуваного рішення всі спадкоємці після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вже прийняли спадщину та закінчився встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Тому відсутні правові підстави для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна після смерті ОСОБА_3 .

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 09 червня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова