УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2023 року

м. Київ

справа № 712/13291/16-ц

провадження № 61-7354ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідачі: Черкаська міська рада, Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Департамент архітектури, містобудування та інспектування, Управління земельних ресурсів міста Черкас та Черкаського району, ОСОБА_6 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкас

від 16 лютого 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду

від 20 квітня 2023 року, ухвалені за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування, Управління земельних ресурсів міста Черкас та Черкаського району, ОСОБА_6 про скасування рішення та визнання недійсним державного акта,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися з позовом до Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування, Управління земельних ресурсів міста Черкас та Черкаського району, ОСОБА_6 про скасування рішення та визнання недійсним державного акта.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2017 року - без змін.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду першої інстанції заяву про перегляд рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 16 лютого 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року, повний текст якої складено 21 квітня 2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Соснівського районного суду міста Черкас від 16 лютого 2023 року - без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас

від 16 лютого 2023 року та постановою Черкаського апеляційного суду

від 20 квітня 2023 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 травня 2023 року подали до Верховного Суду касаційну скаргу.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно зі статтею 25 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Соснівського районного суду міста Черкас від 16 лютого 2023 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2023 рокузаявники визначають неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказуючи, що зазначені ними підстави для перегляду судового рішення є нововиявленими обставинами.

Крім того, касаційна скарга заявників містить твердження про наявність підстав для перегляду судового рішення у зв`язку з виключною обставиною -порушення судом рішень Конституційного Суду України № 7-рп/97

від 6 липня 1999 року, № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року та № 6-зп

від 25 листопада 1997 року.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга заявників є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, Соснівський районний суд міста Черкас виходив з того, що зазначені заявниками підстави для перегляду судового рішення не є нововиявленими обставинами і не спростовують правильність висновків, покладених в основу рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року.

Також суд першої інстанції зазначив, що доводи заявників, викладені у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зводяться виключно до переоцінки доказів та незгодою з ухваленим рішенням.

Суд вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зазначають, які саме обставини перешкоджали їм надати суду висновок судової земельно-технічної експертизи від 25 березня 2015 року № 1667/14-23, 232/15-2 та витребувати технічну документацію від 14 березня 2014 року у відповідача ОСОБА_6 .

З висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився з огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій за матеріалами справи встановлено, що у листопаді 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися з позовом до Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування, Управління земельних ресурсів міста Черкас та Черкаського району, ОСОБА_6 про скасування рішення та визнання недійсним державного акта.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 20 грудня 2017 року - без змін.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду першої інстанції заяву про перегляд рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви вказали, що ними отримано копію висновку судової земельно-технічної експертизи від 25 березня 2015 року, в якому зазначено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 становить 1424,6 кв.м, а тому вона не відповідає розміру, зазначеному у рішенні Черкаської міської ради № 695.

Крім того, заявники вважали, що акт погодження меж є сфальсифікованим.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також зазначали, що на земельну ділянку ОСОБА_6 наявна інша технічна документація, про що свідчить довідка, яка не досліджувалася при розгляді справи судом першої інстанції.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людиниу справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Згідно зі змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи

(пункт 1 частина друга статті 423 ЦПК України).

Нововиявленими обставинами є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Касаційний суд зауважує, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права і обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи могли ці обставини спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Праведная проти Росії»

від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються як на нововиявлені обставини на висновок судової

земельно-технічної експертизи від 25 березня 2015 року № 1667/14-23,

232/15-2 та технічну документацію від 14 березня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновком якого погодися апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що викладені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заяві обставини не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення.

Суди дійшли висновку, що обставини, на які посилаються заявники, не спростовують факти, покладені в основу рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року, та не впливають на висновки суду, викладені у вказаному судовому рішенні.

Водночас суди першої та апеляційної інстанцій правильно вказали про те, що процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Таким чином касаційний суд спростовує доводи касаційної скарги про те, що зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підстави для перегляду судового рішення є нововиявленими обставинами.

Твердження заявників про наявність підстав для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, відхиляються касаційним судом, оскільки, як встановлено апеляційним судом, виключні обставини заявниками у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та у доповненнях до неї не вказані, а отже не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкас від 16 лютого 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року є необґрунтованою, правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та додержання норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, ухваленими з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права й підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкас від 16 лютого 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкас від 16 лютого 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року, ухвалені за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування, Управління земельних ресурсів міста Черкас та Черкаського району, ОСОБА_6 про скасування рішення та визнання недійсним державного акта.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук