Справа № 404/4212/20
Номер провадження 2/404/1148/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в скла ді: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Шевчук Д.Ю.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адамант - Постач», до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро», фермерське господарство «Добро», про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Адамант - Постач» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 15536969,31 грн. з яких: сума забезпеченого зобов`язання у розмірі 7140151,34 грн. та неустойка 0,2 % на день прострочки в сумі 8396817,97 грн.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (том 1, а.с. 118).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 квітня 2021 року призначено у справі почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ( том 1, а.с. 226-227).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 травня 2022 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання (том 1, а.с.250).

Під час здійснення підготовчого проваження представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі (вх. № 32203 від 07.09.2021 року), мотивоване тим, що договір поруки укладався в забезпечення виконання саме за господарським зобов`язанням (відсутплення права вимоги за договором поставки), стороною якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро», отже відповідно до положень пункту 1 частини першої Господарського процесуального кодексу України спір про стягнення з відповідача заборгованості за договором поруки підсудний господарському суду та відповідно дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (том 1, а.с.240-241).

В свою чергу, представником позивача подано через канцелярію Кіровського районного суду міста Кіровограда заяву (вх. № 23674 від 30.08.2022 року), в якій останній заперечує щодо закриття провадження у справі, зазначає, що представник відповідача посилається на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 415/2542/15. Однак в даному випадку в позовній заяві не об`єднано вимог щодо виконання договору поставки з вимогами щодо виконання договору поруки, укладеного для забезпечення основоного зобов`язання. Предметом пред`явленого позову є вимоги виключно до фізичної особи, яка не є підприємцем, отже, вважає, що такий спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства (том 2, а.с.19-27).

Також представником позивача подано клопотання про повернення оригіналів документів (вх. № 12343 від 07.04.2023 року), а саме: щодо повернення оригіналу договору поруки від 07.08.2018 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Адамант - Постач» та ОСОБА_1 , який був наданий для проведення судової почеркознавчої експертизи

Представник позивача в підготовчому засіданні підтримав подану ним письмову заяву, в якій зеперечує проти закриття провадження у справі, а також повернення оригіналів документів.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, представником відповідача подано клопотання (вх. № 32203 від 07.09.2021 року) про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника (том 1, а.с.240-241).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро», фермерське господарство «Добро» в підготовче засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином (том 2, а.с.52, 54), причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не подавали.

Розглянувши заявлене клопотання про закриття провадження, заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши норми цивільного процесуального законодавства, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказав, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).

Крім того, у розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Водночас особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, частини першої статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 цього Рішення Конституційного Суду України).

У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору.

Отже у Конституції України визначено, що у разі виникнення спору між будь-якими особами, він має розглядатися у національних судах з урахуванням правил юрисдикції та підсудності.

Єдине обмеження, встановлене Конституцією України, це пряма вказівка закону про обов`язковий досудовий порядок врегулювання такого спору.

У разі відсутності такої вказівки, будь-які обмеження доступу до суду є недопустимими й протирічать як міжнародним зобов`язанням України, яка ратифікувала Конвенцію, так і Конституційним засадам.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантією дотримання вказаними органами та їх посадовими особами таких вимог і є можливість оскарження цих рішень, дій чи бездіяльності до суду, оскільки у іншому випадку ця норма Конституції буде ілюзорною, а вказані органи та їх посадові особи, які мають широкий вплив на права як юридичних, так і фізичних осіб, матимуть можливість чинити свавілля.

Саме можливість судового розгляду, доступ до правосуддя і є тією основною гарантією законності дій державних органів та їх посадових осіб, як і законодавчо закріплений принцип відшкодування шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю таких органів чи їх посадових осіб.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Тобто, з дати набрання чинності Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Така юрисдикція визначається враховуючи суб`єктний склад основного зобов`язання.

Оскільки договір поруки укладався в забезпечення виконання за господарськими зобов`язанням (відступлення права вимоги за договором поставки), сторонами якого є юридичні особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Адамант - Постач» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро», а відтак, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові № 415/2542/15 від 13.03.2018 року Великої Палати Веховного Суду.

Із урахуванням наведених норм процесуального права, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, тому справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо клопотання представника позивача про повернення оригіналів документів (вх. № 12343 від 07.04.2023 року), а саме щодо повернення оригіналу договору поруки від 07.08.2018 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Адамант - Постач» та ОСОБА_1 , суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 96 Цивільного процесуального кодексу України оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

З матеріалів вищевказаною цивільної справи встановлено, що ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 квітня 2021 року у справі було призначено почеркознавчу експертизу, для виконання якої було подано в якості зразка оригінал Договору поруки від 07.08.2018 року (том 1, а.с. 211-212). Оскільки експертне дослідження не було проведене та в подальшому клопотання про призначення експертизи не підтримано відповідачем, який заявляв вищевказане клопотання, суд вважає за можливе клопотання представника позивача про повернення оригіналів документів, задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 14, 95, 96, 255, 258-260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі (вх.. № 32203 від 07.09.2021 року), задовольнити.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адамант - Постач», до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро», фермерське господарство «Добро», про стягнення заборгованості, закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити сторонам наслідки закриття провадження у справі, встановлені частиною другою статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Клопотання представника позивача про повернення оригіналів документів (вх. № 12343 від 07.04.2023 року), задовольнити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Адамант - Постач» оригінал договору поруки від 07 серпня 2018 року (том 1, а.с.211-212).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 17.04.2023 року.

Суддя Кіровського районного

суду міста Кіровограда Людмила КУЛІНКА

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка