Житомирський апеляційний суд
Справа №296/878/23 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 55 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/878/23 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського міського територіального центру соціального обслуговування Житомирської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та скасування рішення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Житомирської міської ради та зобов`язати його поновити дію надання їй соціальних послуг з моменту ухвалення судом рішення у даній справі.

Позов мотивувала тим, що вона є інвалідом І групи та з 17.04.2000 перебуває на обліку органів соціального захисту, як особа яка потребує надання соціальних послуг, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10ААБ від 21.03.2014.

Зазначала, що з 17.04.2000 по 31.07.2022 перебувала на обліку Житомирського міського Територіального центру соціального обслуговування Житомирської міської ради, отримувала натуральну допомогу у вигляді продуктів харчування, користувалась транспортними послугами та забезпечувалась гарячим харчуванням (обідами). Однак, починаючи з 01.08.2022 відповідач припинив надання цих послуг, аргументуючи тим, що вона відмовляється впускати соціальних працівників у своє житло для підписання договору соціального обслуговування.

Позивач зверталася із заявами до відповідача та виконавчого комітету Житомирської міської ради, Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради, яких повідомила, що відповідачем безпідставно припинено надання соціальної допомоги та не враховано, що починаючи з 24.02.2022 змінено порядок надання соціальних послуг в умовах воєнного стану, які надаються в екстреному порядку за заявою, а не згідно договору про надання соціальних послуг. ОСОБА_1 вважає, що дії відповідача щодо припинення надання соціальних послуг в умовах воєнного стану є протиправними, а тому просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що на даний час з огляду на свій похилий вік та стан здоров`я, вона потребує продовження надання соціальних послуг з догляду вдома, натуральної допомоги та транспортних послуг. Дії відповідача щодо припинення надання їй соціальних послуг в умовах воєнного стану є протиправними, а її право на отримання соціальних послуг порушене.

Посилається на те, що неодноразово зверталась до відповідача із заявами про продовження надання їй соціальних послуг, відмова у їх наданні у зв`язку з закінченням дії договору про надання соціальних послуг в умовах воєнного стану є протиправною. Також, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що вона відмовлялася від підписання договору про надання соціальних послуг, таких як протокол чи акт про відмову від підписання договору. Отже, вказані обставини судом першої інстанції до уваги взято не було, і це потягнуло за собою ухвалення незаконного рішення.

Крім того, суд першої інстанції не мав права постановляти заочне рішення, оскільки це було лише перше засідання суду та перша неявка Відповідача у справі, що є порушенням ч.4 ст. 223 ЦПК України.

У поданому відзиві Житомирський міський територіальний центр соціального обслуговування Житомирської міської ради просить заочне рішення залишити без змін, як таке що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кононенко А.А. підтримали доводи апеляційної скарги із наведених в ній підстав.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник відповідача в судове засідання не з`явився, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що відповідає положенням ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом І групи і потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10ААБ від 21.03.2014 (а.с.11, 12).

З листа виконавчого комітету Житомирської міської ради №25/д-3388/925 від 21.06.2022 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділенні соціальної допомоги вдома з 17.04.2000 та систематично забезпечується натуральною допомогою у вигляді продуктів харчування, предметів першої необхідності, безкоштовними гарячими обідами, транспортною послугою «Соціальне авто». Отримання послуги ОСОБА_1 унеможливлює, не дозволяючи заходити до свого помешкання соціальному робітнику для виконання своїх функціональних обов`язків (а.с.15).

Згідно листа Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради №2346/вих від 20.09.2022 у відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо надання соціальних послуг Житомирським міським територіальним центром соціального обслуговування Житомирської міської ради, зокрема повідомлено, що на протязі періоду перебування на обліку в територіальному центрі систематично надавалася натуральна допомога продуктами харчування та транспортні послуги. Від запропонованого гарячого харчування ОСОБА_1 відмовилася. Соціальними працівниками територіального центру повідомлено про припинення ОСОБА_1 послуги догляд вдома з 01.08.2022 у зв`язку із закінченням строку договору. Продовжити надання соціальної послуги немає можливості, оскільки ОСОБА_1 категорично відмовляється допускати в своє помешкання соціальних працівників з метою підписання договору про соціальне обслуговування (а.с.16).

Листом від 13.10.2022 №25/Д-6339/1659 виконавчий комітет Житомирської міської ради на звернення ОСОБА_1 від 29.09.2022 №25/д 6339 щодо надання соціальних послуг повідомив останню, що продовжити надання соціальної послуги догляд вдома немає можливості, оскільки ОСОБА_1 категорично відмовляється допускати в своє помешкання соціальних працівників з метою підписання договору про соціальне обслуговування (а.с.17).

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява №21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа

За приписами п. 2 ч.1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

- або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивачки щодо припинення надання їй соціальних послуг Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Житомирської міської ради.

Таким чином, позовні вимоги позивачки спрямовані фактично на усунення перешкод у реалізації її соціальних прав на отримання відповідної допомоги від державного органу, що свідчить про публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані норми процесуального права та вирішив спір по суті із порушенням цих норм, помилково вважаючи, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, зважаючи на характер правовідносин та суб`єктний склад учасників у цій справі, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. При цьому роз`яснює позивачці її право на подання до апеляційного суду заяви про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи (ч.4 ст.377 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня 2023 року скасувати і закрити провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді