Житомирський апеляційний суд
Справа №279/147/23 Головуючий у 1-й інст. Шульга О.М.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Радченка С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 279/147/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Шульги О.М. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 у розмірі 1 828,97 доларів США за кредитним договором № МК-20-07 від 23.02.2007, що є 3 % річних від простроченої суми та стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 23.02.2007 року уклали кредитний договір МК-20-07. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 35 000.00 доларів США на термін до 22.02.2011 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за договором МК-20-07 між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_1 .

Вказує, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 35 000.00 доларів США. В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертався до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором № МК-20-07. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.12.2013 позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № МК-20-07 від 23.02.2007р. в розмірі 334208 гривень 31 копійку, звернуто стягнення на 1/2 частини квартири, загальною площею 27,90 кв.м., житловою площею 14,8 кв.м., яка належить ОСОБА_1 (так в апеляційній скарзі) на праві приватної власності шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. Надано ПАТ КБ «ПриватБанк» право здійснювати всі інші дії, вчинення яких необхідно для укладення договору купівлі-продажу від імені, в тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно для укладання договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири, будь-яким способом з іншою особою покупцем. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2014 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області скасовано частково та ухвалено нове, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК- 20-07 від 23.02.2007 року в розмірі 41846,59 доларів США (еквівалент 334208,31 грн.), яка складається з наступного: 20303,40 $ заборгованість за кредитом; 14473,12 $ заборгованість за відсотками; 7070,07 $ пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також 34,00 грн. за внесення змін до ЕГРОДИ звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 27,90 кв.м, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1, ОСОБА_2 (так в апеляційній скарзі) договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення підготовчих дій».

Вказує, що винесення вищезазначених рішень не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 має за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 заборгованість - 1828,97 доларів США, що є 3% річних від простроченої суми. Також з метою встановлення судом обставин нарахування та погашення складових заборгованості було надано виписку по особовому рахунку, що містить детальну інформацію про рух коштів по рахунку. Зазначене спростовує висновок суду про ненадання доказів щодо виконання/невиконання рішення та свідчить про неналежне дослідження доказів, наданих позивачем. Також відповідач не довів що він був позбавлений можливості погасити заборгованість за договором як до моменту ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки так і після його ухвалення, дії Банку відповідачем не оскаржувались. Крім того, ОСОБА_1 не надав докази відкриття виконавчого провадження по справі № 279/876/13 та його закінчення у зв`язку із повним виконанням. Позивач також зазначає, що зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення, то прострочення є триваючим правопорушенням і позивач має право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 23 лютого 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МК-20-07, за умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 35 000,00 доларів США на термін до 22.02.2011 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими цим договором.

Окрім цього, на забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 22 лютого 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі: видав відповідачу кредит у розмірі 35 000,00 доларів США.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертався до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором № МК-20-07.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.12.2013 позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № МК-20-07 від 23.02.2007р. в розмірі 334208 гривень 31 копійку, звернуто стягнення на 1/2 частини квартири, загальною площею 27,90 кв.м., житловою площею 14,8 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. Надано ПАТ КБ «ПриватБанк» право здійснювати всі інші дії, вчинення яких необхідно для укладення договору купівлі-продажу від імені, в тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно для укладання договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири, будь-яким способом з іншою особою покупцем.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2014 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області скасовано частково та ухвалено нове, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК- 20-07 від 23.02.2007 року в розмірі 41846,59 доларів США (еквівалент 334208,31 грн.), яка складається з наступного: 20303,40 $ заборгованість за кредитом; 14473,12 $ заборгованість за відсотками; 7070,07 $ пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також 34,00 грн. за внесення змін до ЕГРОДИ звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 27,90 кв.м, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення підготовчих дій.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що позовна заява та додатки до неї не містять інформації про наявність судових рішень з приводу повернення /стягнення коштів за кредитним договором МК-20-07 від 23.02.2007 року, що позбавляє можливості перевірити строк невиконання зобов`язання, суму заборгованості та її складові, виконання судового рішення, дотримання строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 та ст. 599 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З правового аналізу зазначених вище норм вбачається, що з метою належного виконання зобов`язання сторонам договору необхідно дотримуватися визначених у договорі строків сплати коштів.

Прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно із ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Зокрема, ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованого на суму боргу, має компенсаційний характер, а не штрафний, зважаючи на що три проценти річних за даною статтею не є неустойкою, в розумінні ст. 549 ЦК України.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові та стягнутими рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22 грудня 2014, яке набрало законної сили.

Вказаним рішенням в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК- 20-07 від 23.02.2007 року в розмірі 41846,59 доларів США (еквівалент 334208,31 грн.), звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 27,90 кв.м.

Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 визначено, що правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Таким чином зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Зважаючи на зазначене вище, з урахуванням рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 грудня 2014 року, яким звернено стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилось та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Позивачем обґрунтовано 3 відсотки річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, за такий період прострочення з 23.02.2019 по 23.02.2022.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що вказаний позивачем період нарахування трьох процентів річних, є безпідставним та необґрунтованим.

Оскільки наслідком невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення 3 процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні дані які б давали можливість перевірити строк невиконання зобов`язання, суму заборгованості та її складові, виконання судового рішення, дотримання строку позовної давності та позивачем не надані зазначені документи на їх підтвердження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо стягнення трьох процентів річних за період вказаним позивачем є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розмір трьох процентів річних, період нарахування позивачем необґрунтовані належним чином.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2014 року звернено стягнення на предмет іпотеки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення суд до уваги не бере, оскільки вказане не підтверджується наявними у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги на наявність виписки по особовому рахунку, що містить детальну інформацію про рух коштів по рахунку, яка спростовує ненадання доказів щодо виконання/невиконання рішення є необгрунтованим, оскільки вказана виписка по рахунку лише містить інформацію про погашення кредитної заборгованості боржником та не зазначає про виконання чи невиконання рішення суду апеляційної інстанції від 22.12.2014. До того ж зазначена виписка стосується періоду з березня 2007 року до березня 2016 року. Інших виписок по рахунку за подальший період матеріали справи не містять.

Заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, проте з урахуванням відсутності належних доказів у справі суд першої інстанції був позбавлений можливості визначити на перевірити строк невиконання зобов`язання та суму заборгованості. Не надано таких доказів і до апеляційного суду.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що відповідач не надав доказів відкриття виконавчого провадження по справі № 279/876/13 та його закінчення у зв`язку з повним виконанням не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивач зі свого боку не надав доказів про те, що виконавче провадження існує, а рішення суду не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді