Справа № 211/5850/16-ц
Провадження № 2/211/16/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

при секретарі Мариненко Е.П.,

у відсутність сторін, розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про розподіл майна нажитого в шлюбі , суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в послідуючому уточнила, в якому просить розділити майно, нажите в шлюбі. В обґрунтування позову пояснила, що з 23.04.1999 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.02.2018 року, однак фактичні шлюбні відносини вони припинили в 2015 році.

Під час сумісного проживання вони за спільні кошти, 14.03.2007 року придбали автомобіль марки ДЕУ СЕНС ТІ3110, рік випуску 2007. Зареєстрували транспортний засіб на чоловіка ОСОБА_2 також 21.11.2013 року вони придбали ще один автомобіль марки ШКОДА ФАБІА, 2011 року випуску.

27.12.2013 року, відповідач ОСОБА_2 продав належний йому автомобіль ДЕУ СЕНС ТІ3110, рік випуску 2007, ОСОБА_4 . Однак вказана угода була удаваною так як цей автомобіль її чоловік продав за генеральною довіреністю. На кошти від продажу автомобіля та спільні кошти, які були накоплені ними був придбаний транспортний засіб ХУНДАЙ, 2004 року випуску Вказаний автомобіль відповідач зареєстрував на її доньку від першого шлюбу ОСОБА_5 .

Їхні стосунки погіршилися, та вони у добровільному порядку вирішили поділити майно набуте в шлюбі. Виконуючи усні домовленості, 29.05.2015 року ОСОБА_2 згідно до договору дарування одним з подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя без виділу своєї частки, в добровільному порядку відмовився від своєї частини та подарував їй свою 1 /2 частину автомобіля ШКОДА ФАБІА, 2011 року випуску. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області - Івановою С.Я.

В цей же день, 29.05.2015 року її донька ОСОБА_6 , на прохання ОСОБА_2 , згідно до вказаної домовленості видала довіреність посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області - Івановою С.Я. згідно до якої уповноважила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 представляти її інтереси в нотаріальних конторах, органах Державтоінспекції, органах страхування, комісіях, або в будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіма без винятку питань пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням (продажем за ціну та на умовах по своєму розумінню, передачею в найом (оренду), передачею в позичку, заставу, тощо). Однак вказана угода була приховуваною, за проханням ОСОБА_2 це був насправді договір купівлі-продажу. Грошові кошти від продажу автомобіля отримав ОСОБА_2 , донька грошових коштів не отримувала. Коли у її доньки ОСОБА_5 виникла потреба у окремому власному житлі, вона звернулася в агентство нерухомості «Новий Дім» в якому 13.10.2016 року уклала попередній договір купівлі-продажу нерухомості (договір задатку) згідно до якого залишила 500 доларів США, як аванс за квартиру АДРЕСА_1 , аванс був переданий ОСОБА_9 . Вказану квартиру вона вирішила придбати для доньки. Після цього, вона для того щоб внести суму залишку за попереднім договором купівлі продажу нерухомості (договору задатку) згідно до договору купівлі-продажу 1243/2016/ 159561 транспортного засобу продала свій автомобіль ШКОДА ФАБІА, рік випуску 2011 року, за 7600 доларів США, що підтверджується розпискою від 01.11.2016 року

Після того як вона продала автомобіль та отримала грошові кошти в сумі 7600 доларів США без її відома забрав її чоловік ОСОБА_2 02.11.2016 року вона звернулася до Довгинцівського районного відділення поліції щоб повідомити про вчинення злочину, що підтверджується талоном-повідомленням N2 1163, реєстраційний номер НОМЕР_1 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій.

Отже, в результаті вона залишилася без транспортного засобу, грошей, а її донька позбавлена окремого житла. Окрім вище вказаного спільного майна подружжя нами були придбані паї у вигляді недобудованих гаражів: в гаражному кооперативі «Східний», який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Східний, 1, гараж N НОМЕР_2 та гараж N 300. На вказані гаражі не було права власності, а тому, вона вважала, що вони були включені в гаражний кооператив як члени кооперативу та мали паї у вигляді гаражів. При цьому між ними була домовленість, що один гараж чоловіка, а другій її, щоб не дробити долі в гаражах. Вказані гаражі вони будували за спільні кошти подружжя.

Після того, як чоловік заволодів грошима, які вона отримала від продажу автомобіля, він без її згоди продав і належні їм гаражі.

Від голови гаражного кооперативу «Східний», вона дізналася, що ні вона ні чоловік ніколи не були включені в члени кооперативу, а чоловік включив в члени кооперативу свою маму, яка навіть не знала де знаходяться гаражі. Та від голови кооперативу дізналася, що мама чоловіка ОСОБА_3 , вказані гаражі продала, гараж № НОМЕР_2 , ще 06.10.2013 року за 2800 доларів США, а гараж № НОМЕР_3 продала 18.10.2014 року за 2000 доларів США. Однак грошові кошти були отримані відповідачем.

Крім того, вона також дізналася, що маючи намір приховати від неї майно, яке вони набули в шлюбі, чоловік на ім`я своєї мами, за частину вилучених від продажу гаражів коштів, купив також гараж № НОМЕР_4 - в, в цьому ж кооперативі, який також зареєстрував на свою маму.

У зв`язку з тим, що її чоловік не дотримався умов домовленості, щодо поділу майна подружжя, вона змушена звернутися до суду з позовною заявою.

Просить суд визнати, що грошові кошти отримані від продажу автомобіля ШКОДА ФАБІА, рік випуску 2011 року, у розмірі 7600 доларів США, що є еквівалентом 196667,00 грн., є особистою власністю подружжя ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 196667,00 грн. та визнати що паї в ГСК «Східний», а саме гаражі № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 були спільним майном подружжя та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1 / 2 частину грошових коштів, які отримав ОСОБА_2 , від продажу вказаних паїв гаражів № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , в розмірі 2400 доларів США, що за офіційним курсом (28,1926 грн. - 1 долар США) складає 67662,24 грн.

Представник позивача адвокат Примаков К.О. до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача адвокат Сопко В.К. до суду надав заяву про розгляд у відсутність відповідача та у його відсутність, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, згідно письмових пояснень.

В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що 23 квітня 1999 року між позивачем ОСОБА_10 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, який розірвано рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.02.2017 ( а.с. 6), що не заперечується сторонами по справі.

В період шлюбу у них народився син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 7).

Згідно довідки про склад сім`ї № 1949 від 11.11.2016 року, до складу сім`ї ОСОБА_1 , входять: чоловік ОСОБА_2 , син ОСОБА_11 , донька ОСОБА_5 ( а.с. 8).

В період зареєстрованого шлюбу, за ОСОБА_1 був зареєстрований транспортний засіб марки SKODA, модель FABIA, 2011 року виписку, номерний знак НОМЕР_5 , та згідно договору дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя без виділу цієї частки від 29.05.2015 року, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 1 / 2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки SKODA, модель FABIA, 2011 року виписку, номерний знак НОМЕР_5 без виділу цієї частки. Дарунок, тобто частку у праві спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль без виділу цієї частки, сторони оцінили у 81561,86 грн. ( п. 2.1 ). Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Івановою С.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 618 ( а.с. 12-13).

Даний договір дарування на момент розгляду справи неоспорений чи недійсним не визнаний.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд також враховує ту обставину, що договір дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя без виділу цієї частки від 29.05.2015 року, сторонами по справі, чи іншими особами в даний час не оспорений.

Таким чином у ОСОБА_1 право власності на відчужувану частку у праві спільної сумісної власності автомобіля марки SKODA, модель FABIA, 2011 року виписку, номерний знак НОМЕР_5 , виникло з моменту прийняття дарунка, згідно ст. 722 ЦК України. Прийняттям дарунку вважається одержання обдарованою оригінального примірника договору дарування одним із подружжя своєї частки у праві власності подружжя без виділу цієї частки ( п. 3.1 Договору).

Згідно договору купівлі-продажу 1243/2016/159561 транспортного засобу від 01.11.2016 року продала належний їй автомобіль марки SKODA, модель FABIA, 2011 року виписку, номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_12 , за 49000,00 грн., що є її особистими коштами ( а.с. 10). Що не заперечується відповідачем.

Станом на 2017 рік правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснювалось на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Таким чином, надана позивачем розписка, щодо отримання 01.11.2016 року грошових коштів в сумі 7600,0 доларів США за продажу свого автомобіля марки SKODA, модель FABIA, 2011 року виписку, номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_12 є неналежним доказом.

Щодо заволодіння відповідачем грошових коштів в сумі 7700 доларів США, не підтверджено жодним доказом. Оскільки посилання позивача на талон № НОМЕР_6 , зареєстрованого в реєстраційному журналі під № 16646 єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення від 02.11.2016 року, не підтверджує факту заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 , є лише підтвердженням наявності факту звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів, однак доказів того, що відповідно до цього повідомлення правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження, проводиться досудове розслідування, заявницею до суду не надано.

Щодо вимоги позивача, визнати що паї в ГСК «Східний», а саме гаражі № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 були спільним майном подружжя та стягнути, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд зазначає, що презумпція спільної власності подружжя може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідний правовий висновок викладено в ряді рішень касаційної інстанції, зокрема в: постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року (справа №6-843цс17), постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року (справа №235/9895/15-ц), постанові Верховного Суду від 05.04.2018 року (справа №404/1515/16-ц), постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року (справа №372/504/17), постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року (справа №711/2302/18), постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року (справа №725/1776/18), постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року (справа №761/22696/17), ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 року (справа №753/20335/18).

Вирішуючи питання про поділ майна подружжя, суд повинен, зокрема, установити факт набуття майна під час шлюбу та перевірити правовстановлюючі документи, на підставі яких проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, а також установити, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, на підставі яких були придбані гаражі № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 в ГСК «Східний» подружжям.

Натомість в матеріалах справи наявні копії довідок голови Гаражаоного кооперативу «Східний» від 26.11.2016, виданих ОСОБА_1 , в тому що в гаражному кооперативі «Східний» наявний гараж № НОМЕР_2 , за власником ОСОБА_13 , яка 06.10.2013 року була виключена із членів кооперативу в зв`язку з продажем гаража ( а.с. 17). Та довідка, яка видана ОСОБА_3 , в тому що вона дійсно є членом гаражного кооперативу «Восточний» ( гараж № НОМЕР_4 в). Пайові внески виплачені в повному обсязі. ( а.с. 19)

Суд не бере до уваги як доказ диск, долучений до позову, з огляду на те, що цей доказ є недопустимим, оскільки його отримано з порушенням порядку, а саме - з порушенням таємниці телефонних розмов (зроблено без згоди особи, голос якої на ньому записано).

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до правил доказування у цивільному процесі лише посилання на факти, без їх доведення належними та допустимими доказами, не може бути підставою для задоволення позову.

За вказаних обставин, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні та достовірні докази як кожний окремо так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгялду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 264-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про розподіл майна нажитого в шлюбі - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко