ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5062/23 Справа № 205/3991/22 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Єпрем`ян Л.В. на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 листопада 2006 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_1 та відповідача, ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири. Із заявами про прийняття спадщини після його смерті у встановлений законом строк звернулися позивач і відповідач. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину квартири. Із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини після її смерті у встановлений законом строк також звернулися сторони. Відповідач мав алкогольну залежність, вживав алкогольні напої у великих обсягах, тижнями перебував у стані алкогольного сп`яніння, його стан досягав критичних меж, виведення з якого потребувало фахової допомоги у спеціалізованих медичних закладах. У період з 2000 по 2004 роки ОСОБА_2 неодноразово перебував у медичному закладі із гострим алкогольним отруєнням. Батьки сторін, враховуючи постійний нервовий стан через поведінку відповідача, хворіли. Відповідач допомоги ані батькові, ані матері не надавав, грошовими коштами не допомагав, особистої участі у догляді за літніми та хворими батьками, які потребували стороннього догляду та допомоги, не брав. В наслідок довготривалого та надмірного вживання алкогольних напоїв у 2015 році отримав інсульт, та фактично втратив контроль над частиною тіла. При цьому, до 2015 року мав змогу батькам придбавати ліки, їжу, необхідні речі, та сплачувати елементарні потреби, але свідомо переніс тягар утримання та догляду літніх і хворих батьків на позивача. Просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Суд першої інстанції відхилив значну частину доводів та доказів,пояснення свідків,що вплинуло на прийняття об`активного рішення. Медичними документами було доведено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були неспроможні за станом здоров`я самостійно забезпечити умови свого життя ані фізично,ані матеріально, однак суд першої інстанції не прийняв це як належний доказ. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримували належну допомогу та догляд з боку позивачки та не вважали за необхідне клопотати встановлення інвалідності. Свідки підтвердили,що вони з 2010-2011 років потребували стороннього догляду.зловживаючи алкогольними напоями відповідач ухилявся від догляду за батьками та надання їм допомоги. Матеріали справи не містять доказів того,що відповідач матеріально був неспроможний надавати допомогу батькам.

Судом задоволено вимоги про стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу, однак не враховано складність справи та співмірність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,а рішення суду без змін, як таке що ухвалене відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції, з`явилися ОСОБА_1 та її представник -адвокат Єпрем`ян Л.В. та представник ОСОБА_2 адвокат Сахнацький О.А..

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того,що обставини, викладені у позовній заяві, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками позивача та відповідача.

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 20 листопада 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири АДРЕСА_1 . За заявою ОСОБА_1 27 травня 2016 року в Другій дніпропетровській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_4 ..

Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 25 травня 2021 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_4 , у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 .. Після її смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори Савочці В.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_5 ..

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року, право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано за ОСОБА_2 ; право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано за ОСОБА_2 ..

Висновком МСЕК від 16 вересня 2016 року відповідачеві ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності та зазначено про необхідність постійної сторонньої допомоги.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не доведено сукупність фактів щодо ухилення ОСОБА_2 від надання батькам допомоги при можливості її надання; перебування батьків в безпорадному стані, потреба їх в допомозі саме від ОСОБА_2 в розумінні частини п`ятої статті 1224 ЦК України, якою передбачено, що лише при одночасному настанні ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Під час розгляду справи суд першої інстанції обгрунтовано установив, що позивачем не доведено ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також винної поведінки відповідача (зокрема, відмова від надання допомоги батькам), потребу спадкодавців у допомозі саме відповідача.

Позивач пояснила, що допомогу батькам надавала вона.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_2 не вчиняв умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцям, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду,викладеною в постанові від 01 червня 2021 року у справі № 177/656/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання на те, що судом не було прийнято як доказ медичні документи про стан здоров`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які потребували сторонньої допомоги, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в даному випадку не має правового значення, так як не надано доказів винної поведінки відповідача та потребу спадкодавців у допомозі саме відповідача. Медичні документи не підтверджують винну поведінку відповідача.

Доводи позивача, що відповідач не надавав допомоги батькам, яку вони потеребували, не свідчить про факт умисного ухилення відповідача від надання допомоги батькам та не є підставою для усунення від права на спадкування в розумінні ст.1224 ЦК України.

Ураховуючи недоведеність ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцям, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для усунення відповідача від права на спадкування є правильними, обгрутованими та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Що стосується витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Представником ОСОБА_1 заявлено таке клопотання з посиланням на те, що судом першої інстанції при визначенні розміру витрат на правничу допомогу,які підлягають відшкодуванню, не враховано матеріальний стан позивачки,та те, що справа не є складною, розмір витрат невиправдано завищений.

Задовольняючи вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що понесені ОСОБА_2 судові витрати у справі у загальному розмірі 21 982 грн. 69 коп., які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн., 3 510 грн. 69 та 472 грн. витрат на поштові відправлення, підлягають стягненню з позивача на його користь.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником було надано копію ордеру до договору про надання правової допомоги від 18 вересня 2019 року , квитанцію від 01 жовтня 2022 року про сплату послуг з правової допомоги у розмірі 10 000 гривень , копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Сахнацького О.А., квитанції про сплату послуг з правової допомоги у розмірі 5 000 гривень від 14 лютого 2023 року та 04 березня 2023 року, копії квитанцій поштових відправлень на загальну суму 472 грн., а також копії посадочних документів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє ніякої складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, розмір витрат на правову допомогу є завищеним.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Таким чином розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, слід зменшити та стягнути з відповідача на користь позивача 10000 грн.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням викладеного резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутого розміру витрат на правничу допомогу з 21982,69 грн. на 10000 грн..

Керуючись ст. ст.368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Єпрем`ян Л.В. задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року в частині розміру стягнутих судових витрати змінити, зазначивши замість «у розмірі 21 982,69 грн.» - « у розмірі 10 000 грн».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2023 року.

Судді: