ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/4439/21 Номер провадження 22-ц/814/523/23Головуючий у 1-й інстанції Пашнєв В.Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Лобов О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 21 січня 2022 року, постановлене суддею Пашнєвим В.Г. (повний текст складено 31 січня 2022 року),

по справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

14.07.2021 АТ «А-Банк», як правонаступник прав та обов`язків ПАТ «Акцент-Банк», звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.12.2018. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. З наведених підстав просить стягнути із відповідача 21 185,65грн., що утворилася станом на 08.10.2021 та складається із: 14 605,33 грн. - заборгованість за кредитом; 6 580,32 грн. - заборгованість по відсоткам; а також 2 270,00 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 21.01.2022 позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.12.2018 у сумі 14 605,33 грн. та 1 564,71 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що стягненню із відповідача підлягає виключно заборгованість за тілом кредиту, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між банком та позачильником щодо сплати процентів.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводить, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку.

Користуючись кредитними коштами, позичальник фактично висловила свою згоду із формою договору, а саме - офертою, а також його умовами, включно із відсотками.

Посилаючись на положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, вважає, що фактичне прийняття позичальником пропозиції до укладення договору дією та сплата періодичних платежів є доказом дотримання А-Банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважає, що незалежно під підписання позичальником Умов і Правил надання банківських послуг, а також тарифів А-Банку, районний суд відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України повинен був стягнути із відповідача на користь банку відсотки за користування кредитними коштами у розмірі облікової ставки НБУ.

Заперечує проти врахування судом позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, оскільки у цій справі позичальник за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписав паспорт споживчого кредиту за програмою Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка. Тому застосуванню підлягає позиція Верховного Суду, сформована у постанові 02.12.2020 №284/157/20, за змістом якої підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, позичальник погодився на такі умови кредитного договору, включно із відсотками за користування кредитними коштами.

Стосовно дати актуальності інформації посилаючись на положення ч.2 ст.638, ст.643, ч.3 ст.645 ЦК України доводить, що паспорт кредиту оформлено у відповідності до Додатку №1 до Закону України «Про споживче кредитування», і строк кредиту зазначається у розділі «2 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» у підрозділі «Строк кредитування», де зазначено строком кредитування 240 місяців; а порядок обчисленні реальної річної процентної ставки визначено п.13 розділу 4 Паспорту.

Керуючись п.4 розділу 7 Паспорту доводить, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів,тощо.

В обґрунтування правильності розрахунку заборгованості позивачем надано банківську виписку за період із 18.12.2018 по 02.02.2022.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 14.04.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; закінчено підготовчі дії та призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено, що 18.12.2018 ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банк та погодилася із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлена із договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку./а.с.7,8/

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua./termsв розділі «Умови та правила»/а.с.8-12/; витяг із Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua./termsв розділі «Умови та правила» ТАРИФИ користування кредитною карткою «Універсальна»./а.с.13/

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18.12.2018 укладеного між АТ «А-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 19.06.2021 становить 21 185,65 грн., що складається із: 14 605,33 грн. - заборгованість за кредитом; 6 580,32 грн. - заборгованість по відсоткам./а.с.6/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що відповідачем не дотримано строк виконання зобов`язання, а тому стягненню із неї підлягає заборгованість за тілом кредиту. Підстави для стягнення відсотків відсутні, оскільки банком не доведено належними та допустимими доказами повідомлення позичальника про такі умови кредитування та їх погодження.

Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, ґрунтується на довільному тлумаченні умов кредитування та переоцінки доказів, поданих із порушенням вимог ЦПК України.

Так, за змістом частин першої та другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №572/1169/17 вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У спірних правовідносинах АТ «А-Банк» заявлено позов до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, оформленим у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов правил надання банківських послуг від 18.12.2018.

Обґрунтовуючи право вимоги за цим позовом банк посилався на Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://a-bank.com.ua./terms, як невід`ємні частини спірного договору.

Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи анкету-заяву від 18.12.2018, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів у зазначеному порядку і розмірі, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, не може бути належним доказом роздруківка із сайту, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в постанові від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які позивачем не спростовані, що витяги з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 18.12.2018 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах.

Заперечення позивача проти застосування до спірних правовідносин наведеної позиції Великої Палати Верховного Суду апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки висновки Великої Палати є обов`язковими для врахування (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги позивача, що поза увагою районного суду залишився Паспорт споживчого кредиту, підписаний позичальником за допомогою електронного підпису, як доказ дотримання письмової форми договору про споживче кредитування, а отже погодження нарахування процентів, колегія суддів відхиляє з таких підставі.

Так, апеляційний суд не ставить під сумнів підписання позичальником Паспорту споживчого кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, проте ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту. Такі висновки, сформовані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20.

Отже за відсутності належних доказів фіксації волі позичальника щодо сплати процентів та її базової відсоткової ставки, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав їх стягнення судом.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження підстав нарахування відсотків та їх розміру, позивачем не надано.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції регламентовані положеннями статті 367 ЦПК України, частинами 1-3 якої визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Із огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги новий доказ - виписку по рахунку картки за період із 18.12.2018 по 02.02.2022, яка не становила предмет дослідження суду першої інстанції, поважність причин, що зумовила неможливість її своєчасного надання суду банком не доведена.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції положень ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, що полягало у безпідставній відмові у стягненні із відповідача процентів за користування кредитними коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України, колегією суддів також відхиляються. По-перше, такі твердження суперечать принципу диспозитивності; по-друге, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Оскільки у суді першої інстанції банком не змінювалися підстави позову та не уточнювалися вимоги в частині розміру процентів згідно облікової ставки Національного банку України та підстав їх нарахування, такі доводи виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 21 січня 2022 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.05.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

О.А. Лобов