Постанова

Іменем України

06 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 552/3164/21

провадження № 61-2647св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: виконавчий комітет Полтавської міської ради, Департамент з питань реєстрації, Територіальна громада м. Полтава в особі Полтавської міської ради,

треті особи: Комунальне підприємство «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, Приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради на постанову Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у складі колегії суддів: Хіль Л. М., Гальонкіна С. А., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Полтавської міської ради, Департаменту з питань реєстрації, Територіальної громади м. Полтава, в особі Полтавської міської ради, треті особи: Комунального підприємства «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради (далі - КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради), Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, Приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (далі - ПП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор»), про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання наймачем квартири за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, визнання права користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що вона фактично проживала однією сім`єю, як чоловік та дружина, з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказувала, що вона з померлим проживали спільним сімейним життям без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2010 року до дня його смерті. У період з 2010 року вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 до лютого 2015 року, а у період з лютого 2015 року до серпня 2020 року проживали у АДРЕСА_2 .

У серпні 2020 року вони стали проживати на підставі виконання судових рішень у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживали до смерті ОСОБА_2 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що за час спільного проживання вони разом вели господарство та мали спільний бюджет. Після смерті чоловіка вона залишилася проживати у вказаній квартирі і до цього часу.

Вважала, що має право на визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення, замість попереднього наймача - члена сім`ї, що помер.

Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 просила суд: - встановити факт постійного та спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01 жовтня 2010 року до 01 лютого 2015 року та з 01 серпня 2020 року до дати смерті останнього;

- визнати її наймачем квартири АДРЕСА_1 , за раніше укладеним договору найму жилого приміщення замість попереднього наймача даної квартири, поселеного згідно з ордеру від 24 липня 1995 року №18, ОСОБА_2 ;

- визнати її право користування житловим приміщенням, а саме вказаною квартирою.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2022 року у складі судді Турченко Т. В. позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт постійного та спільного проживання однією сім`єю у складі: дружина - ОСОБА_1 , чоловіка - ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 у період часу з 01 жовтня 2010 року до 01 лютого 2015 року та з 01 серпня 2020 року до дати смерті чоловіка - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 за раніше укладеним договору найму жилого приміщення замість попереднього наймача вказаної квартири, поселеного на підставі ордеру № 18 від 24 липня 1995 року ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 постійно проживала як член сім`ї наймача - ОСОБА_2 , у спірній квартирі, була пов`язана спільним побутом з ним, відкрито і безперервно користувалася квартирою зі згоди наймача протягом усього часу спільного з ним проживання до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а також проживає у спірній квартирі та виконує обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 824 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2023 року апеляційні скарги Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, Полтавської міської ради задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт постійного та спільного проживання однією сім`єю у складі: дружина - ОСОБА_1 , чоловіка - ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 у період часу з 01 жовтня 2010 року до 01 лютого 2015 року та з 01 серпня 2020 року до дати смерті чоловіка - ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши за нею право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання та визнання права користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та нею доведені.

При цьому, ОСОБА_1 не зверталася до органу місцевого самоврядування, а саме до Полтавської міської ради із заявою про зміну договору найму та переоформлення особового рахунку у квартирі АДРЕСА_1 на своє ім`я, тому позов у цій частині є передчасним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2023 року до Верховного Суду, Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині судове рішення апеляційного суду не оскаржується, тому, відповідно до положень статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядається.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не забезпечив повного та всебічного встановлення обставин справи, не надав належну правову оцінку доказав у справі. Вважає, що ОСОБА_1 не довела факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 саме у квартирі АДРЕСА_1 , яка була надана останньому, як службове житло, а постанова апеляційного суду необґрунтована.

При цьому, рішення про визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням, а саме вказаною квартирою побудоване виключно на тій обставині, що вона спільно проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , що, на думку заявника, є недоведеним належними та допустимими доказами.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У травні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, вважає, що довела обґрунтованість позовних вимог, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

У червні 2023 року ПП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи не спростовують правильність правових висновків апеляційного суду та встановлених судом обставин, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

01 червня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2023 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до ордеру від 24 липня 1995 року № 18 ОСОБА_2 була надана для проживання службова квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 15,1 кв. м.

ОСОБА_2 з жовтня 2010 року до 21 жовтня 2020 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, що було, зокрема, встановлено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 січня 2017 року у справі № 552/3194/16-ц.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 у вказаній квартирі залишилася проживати ОСОБА_1 , яка добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується майном, утримує квартиру, робить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги, тобто несе всі обов`язки, які передбачені договором найму житлового приміщення по утриманню житлового приміщення.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17, від 06 квітня 2020 року у справі № 738/1452/17, від 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16, від 12 травня 2021 року у справі № 554/17676/14-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Європейський суд з прав людини при розгляді справи зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до положень статті 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1 до дня його смерті, при цьому відповідачем не доведено, що позивач протиправно вселилась у вказане житлове приміщення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення її позовних вимог про визнання факту, що має юридичне значення та визнання права користування житловим приміщенням.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 та Верховного Суду у постанові від 21 травня 2020 року у справі № 199/9418/16-ц (провадження № 61-15885св18).

Усі доводи касаційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 не довела факту спільного проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 .

Проте, такі доводи не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови, оскільки апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживала як член сім`ї наймача у спірній квартирі, була пов`язана спільним побутом з основним наймачем, зазначеною житловою площею вона відкрито і безперервно користувалася зі згоди наймача протягом усього часу спільного з ним проживання до дня смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також на даний час проживає у спірній квартирі та виконує обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання за нею право користування житловим приміщенням залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець