ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 712/8019/18
Провадження № 22-ц/821/287/23
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач (відповідач за позовом ОСОБА_1 ): ОСОБА_2

представник позивача: ОСОБА_3

відповідач (позивач за позовом до ОСОБА_2 ): ОСОБА_1

треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації

розглянувши у порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Яцюка Максима Васильовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2022 року ( ухваленого в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головування судді Романенко В.А.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про встановлення місця проживання дітей та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Черкаської міської ради, орган опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

11 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про встановлення місця проживання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 грудня 2012 року.

З січня 2018 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство та позивачем 06 липня 2018 року до Соснівського районного суду м. Черкаси подано позовну заяву про розірвання шлюбу.

Позивач вказує, що від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на момент подачі позову проживають разом із батьком у квартирі, в якій зареєстровано їхнє місце проживання та яка належить позивачеві на праві спільної часткової власності.

Сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання дітей.

Позивач вказує, що в квартирі, в якій проживають діти, для них облаштовано дитячу кімнату, біля будинку знаходиться дитячий садок, який відвідує старша донька та буде відвідувати молодша. Разом з тим, відповідачка, виїхавши до Чеської республіки, фактично покинула дітей на позивача, немає у власності нерухомості та належних житлових умов, а також немає самостійного доходу.

Зважаючи на всі обставини, позивач бажає визначити місце проживання дітей разом з ним за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , про що просить суд, та вважає що це, в першу чергу, буде в інтересах дітей, які звикли до свого місця проживання та навколишньої обстановки.

11 грудня 2018 року ОСОБА_1 , в свою чергу, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Черкаської міської ради, орган опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дітей, посилаючись на те, що з 14 грудня 2012 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх доньок.

12 листопада 2018 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбних відносин між подружжям діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 в місті Києві.

Зазначає, що на даний час між колишнім подружжям склались досить складні відносини. ОСОБА_2 намагається відібрати в ОСОБА_1 дітей шляхом примусу із застосуванням сили.

Крім того, вказує, що ОСОБА_2 не надає коштів, необхідних для утримання дітей, їх харчування, оздоровлення та лікування, належного фізичного та емоційного розвитку, діти повністю перебувають на утриманні матері.

Разом з тим, зазначає ОСОБА_1 , вона має самостійний дохід, працює на посаді керівника компанії «Контек» і має дохід приблизно 1500 $ на місяць + 25% бонусів від укладених договорів на встановлення обладнання.

Крім того, вказує, що, перебуваючи в Чехії в квітні, липні 2018 року отримувала кошти за розробку та встановлення програмного забезпечення СRМ-систем. Факт отримання самостійних доходів підтверджується відповідними документами, копії яких та переклад на українську мову додаються нею до позовної заяви.

ОСОБА_1 вважає, що вона як мати створює всі належні умови для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку донечок, їх матеріального забезпечення.

Так, з вересня 2018 року діти відвідують Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу № 293 Шевченківського району м. Києва, що підтверджується довідкою від 19.09.2018 № 01-35. Мати дітей характеризують як спокійну, впевнену жінку яка активно займається вихованням дітей.

ОСОБА_6 навчається на фортепіанному відділенні, що підтверджується довідкою Київської дитячої школи мистецтв ім. С. Турчака від 11.10.2018 № 128.

На думку ОСОБА_1 , для дівчаток такого віку, вкрай важлива постійна присутність матері, адже саме материнське виховання, її турбота і любов відіграє головну роль у формуванні особистості дівчаток, формуванні їх свідомості і вихованні жіночності.

Крім того, актом обстеження умов проживання дитини, складеним Службою у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.11.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 добра і любляча мати, дівчатка доглянуті і веселі, вони отримують виховання в атмосфері любові і турботи. Для їх проживання і розвитку ОСОБА_1 створено всі належні умови за місцем їх фактичного проживання у м. Києві.

Оскільки сторонам не вдалося дійти згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти, а також враховуючи схильність ОСОБА_2 до агресії та невиконання обов`язку по утриманню дітей, з метою захисту прав та інтересів дітей, вказує ОСОБА_1 , вона змушена звертатись до суду із вказаним позовом для визначення місця проживання дітей разом із нею.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2018 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2018 року у справу залучено третю особу - орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про встановлення місця проживання дітей - залишено без задоволення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Черкаської міської ради, орган опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дітей -задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх матір`ю ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що висновок органу опіки та піклування м. Черкаси від 30.10.2018 року № 686 є необґрунтованим, оскільки зроблений без врахування житлово-побутових умов обох батьків, не заслухана думка дітей, матері та не визначено найкраще їх інтересам, а тому останньому надається оцінка у сукупності з іншими доказами по справі.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, прийнявши до уваги, що діти сторін наразі проживають з матір`ю в Ізраїлі, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 створює всі належні умови для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дітей, їх матеріального забезпечення. Діти отримують виховання в атмосфері любові і турботи.

Судом взято до уваги вік та стать дітей, для яких важлива постійна присутність матері, оскільки саме материнське виховання, її турбота і любов відіграє головну роль у формуванні особистості дівчаток, формуванні їх свідомості і вихованні жіночності.

Разом з тим, суд вважає, що визначення місця проживання дітей із батьком може призвести до негативних наслідків і непередбачуваних психологічних травм для дітей, оскільки з матір`ю вони проживають тривалий час. Визначення місця проживання дітей з батьком не буде відповідати їхнім інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері.

На підставі викладеного, надаючи оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні сукупності отриманих по справі доказів, суд прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дітей відповідатиме їх постійне проживання разом із матір`ю, за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного та всебічного розвитку дітей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 23 січня 2023 року представник ОСОБА_2 -адвокат Яцюк М.В., вважаючи, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, винесеним із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному дослідженні дійсних обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2022 року, та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити та визначити місце проживання дітей разом із батьком, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 -адвоката Яцюка М.В., зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції невірно встановив обставину щодо укладеного та діючого між сторонами Договору про участь батька у вихованні дітей. Так, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2020 року, яке міститься в матеріалах справи, договір про участь батька у вихованні дітей від 10 лютого 2019 року було розірвано, тобто останній втратив силу та немає ніякого правового значення для вирішення спору в цій справі.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції, проявивши необґрунтовану упередженість до позивача ОСОБА_2 , невірно встановив ту обставину, що останній на день розгляду справи не надав підтверджуючих документів про місце роботи та його доходи, адже, довідка про доходи була подана позивачем 15 грудня 2022 року та наявна в матеріалах справи (том 4, а.с. 246).

Також скаржник зауважує, що суд, в порушення вимог процесуального законодавства, здійснив допит неповнолітньої доньки ОСОБА_7 без присутності психолога та після видалення представника позивача із зали судового засідання, що підтверджується технічним записом судового засідання.

Вказує, що суд безпідставно та необгрунтовано визначив місце проживання дітей з матір`ю, оскільки остання не надала суду жодних доказів на підтвердження свого офіційного доходу, місця проживання дітей за адресою місця її реєстрації (проживання) в Ізраїлі.

Вважає, що подані ОСОБА_1 докази, якими суд обґрунтовує своє рішення, згідно чинного законодавства взагалі не можуть вважатися належними та допустимими, оскільки подані з порушенням порядку їх подання, без підписання електронним цифровим підписом, а тому їх зміст є незахищеним від внесення виправлень та може спотворювати дійсну інформацію.

Крім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутній будь-який висновок органу опіки та піклування про доцільність встановлення місця проживання дітей з матір`ю, що унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

Як вбачається із наявних матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 разом із відповідачкою ОСОБА_1 з 14 грудня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси 12 листопада 2018 року (том 1, а.с. 9).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу між сторонами залишилися проживати разом із матір`ю.

На даний час діти проживають разом із матір`ю в Ізраїлі м. Нетанія.

Відповідно до довідки про власника об`єкта нерухомості від 14 жовтня 2021 року Муніципалітету м. Нетанія Департаменту доходів, ім`я власника об`єкта нерухомості ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , посвідчення особи НОМЕР_1 . Адреса об`єкта нерухомості АДРЕСА_2 . Масив -7928, ділянка -17. Цільове призначення об`єкта нерухомості - житло, район 3, площа - 83,0.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.12.1997 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві часткової власності ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 (том 1, а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2010 року спадкоємцями після смерті ОСОБА_11 є: його дружина - ОСОБА_10 - 1/3 частка спадщини; ОСОБА_2 - 1/3 частка спадщини; ОСОБА_12 - 1/3 частка спадщини (том 1, а.с. 13).

Згідно характеристики ДНЗ (ясла-садок) № 70 «Настуся» Черкаської міської ради ОСОБА_2 приймає активну участь в житті дитячої групи та садочку, загалом. На всі рекомендації щодо додаткових занять з донькою реагує оперативно. З дитиною постійно займається (том 1, а.с. 20).

Згідно характеристики ДНЗ (ясла-садок) КТ № 293 Шевченківського району м. Києва ОСОБА_1 інтелігентна, спокійна, впевнена в собі жінка, вона активно займається вихованням дітей, стежить за їх зовнішність виглядом - одяг, охайність. Діти завжди спокійні, безконфліктні. Активно цікавиться життям доньок в дошкільному закладі, допомагає їм. Тактовна, терпляча, такими ж виховує своїх доньок (том 1, а.с. 165).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради № 686 від 30.10.2018 року, орган опіки та піклування м. Черкаси вважає за можливе проживання малолітніх ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 (том 1, а.с. 91-92).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 -адвоката Яцюка М.В. підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для належного виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

ЄСПЛ неодноразово вказував на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований саме на захист найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради № 686 від 30.10.2018 року, орган опіки та піклування м. Черкаси, вважає за можливе проживання малолітніх ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , із батьком ОСОБА_2 (том 1, а.с. 91-92).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті зазначеного висновку органом опіки та піклування не було враховано позицію ОСОБА_1 , не порівняно житлово-побутові умови проживання батьків, їх матеріальне забезпечення та виховні можливості, як передбачено Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866. Крім того, такий висновок не має для суду заздалегідь встановленої сили та підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами.

У справі, що переглядається, скаржник вважає, що суд першої інстанції помилково враховує думку допитаної в судовому засіданні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки заслуховування думки дитини проводилось без присутності психолога та за відсутності скаржника та його представника.

Крім того, стверджує, що судом проігноровано думку молодшої доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не була допитана в рамках даної справи.

Разом з тим, такі доводи апеляційний суд вважає необгрунтованими з огляду на наступне.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

За змістом частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

При цьому, під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

Проте, суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання щодо місця проживання дитини, тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Подібна за своїм змістом правова позиція висловлена Верховним Судом 30 січня 2023 року у справі № 710/1678/18 (провадження № 61-8345св22).

З оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції враховував думку старшої доньки сторін виключно у сукупності з іншими зібраними доказами у справі.

Крім того, судом вірно зазначено про те, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу свого віку, шість років не може бути допитана в судовому засіданні, що в даному випадку є виправданим.

Як з`ясовано в судовому засіданні, між дітьми та чоловіком ОСОБА_1 існують сталі відносини, які не будуть для дітей обтяжливими чи складними. Діти відвідують школу, а також інші гуртки, розвиваються духовно, інтелектуально, культурно, займаються танцями, музикою. Діти перебувають у стабільній та комфортній для них атмосфері.

Колегія суддів вважає, що судом вірно акцентовано увагу на вік та стать дітей, зокрема на те, що для дівчаток такого віку особливо важлива постійна присутність матері, оскільки саме материнське виховання, її турбота і любов відіграє головну роль у формуванні особистості дівчаток, формуванні їх свідомості і вихованні жіночності.

Дані висновки суду першої інстанції, з якими повністю погоджується апеляційний суд, ОСОБА_2 жодним чином не спростував та не навів переконливих доказів того, що визначення місця проживання дітей з ним, в першу чергу, буде відповідати якнайкращим інтересам малолітніх дітей.

Сам по собі факт проживання доньок з батьком певний проміжок часу після розірвання шлюбних відносин не є безумовною підставою того, що таке проживання відповідає якнайкращим інтересам дітей.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Так, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази повинні бути належні, допустимі та достовірні.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Оцінивши сукупність наданих по справі доказів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових передумов для задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, аргументовано зазначивши в рішенні, що визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом із матір`ю ОСОБА_1 , насамперед, відповідатиме інтересам дітей, ніяким чином не позбавляє батька можливості брати участь у вихованні дітей, підтримувати з ними регулярні стосунки, піклуватися про стан їх здоров`я, фізичний та моральний стан, оскільки відносини, які склалися між батьками, не повинні негативно позначатися на психологічному чи фізичному стані їхніх дітей.

Також судом вірно враховано тривалість проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з ОСОБА_1 , сталість їх соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання відповідачкою батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність з боку матері негативного впливу на їх виховання і розвиток, у зв`язку із чим колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доцільність визначення місця проживання дітей разом з матір`ю ОСОБА_1 , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дітей, що має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що докази ОСОБА_1 не можуть братися судом до уваги, оскільки подані з порушенням порядку їх подання та вважає, що такі докази у контексті вимог цивільного процесуального законодавства є належними та допустимими, а їх подання до суду засобами електронного зв`язку без єдиного цифрового підпису в період дії воєнного стану є виправданим в даній ситуації. Крім того, у контексті ст. 410 ЦПК України - не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Проте, апеляційний суд вважає слушними доводи скаржника про невірно встановлені судом першої інстанції обставини справи.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що між сторонами укладено Договір про участь батька у вихованні дітей, який не припинив свою дію. Однак, з матеріалів справи чітко вбачається, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2020 року, договір про участь батька у вихованні дітей від 10 лютого 2019 року було розірвано. Дане рішення набрало законної сили 18 серпня 2020 року.

Враховуючи це, умови, визначені договором про участь батька у вихованні дітей, припинили свою дію та не мають ніякого правового значення для вирішення спору в цій справі.

Крім цього, місцевий суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що ОСОБА_2 на день розгляду не надано підтверджуючих документів про його місце роботи та отримувані доходи.

Втім, дане твердження є хибним, оскільки позивачем 15 грудня 2022 року подано до суду довідку про доходи, що підтверджується матеріалами справи (том 4, а.с. 246).

Проте, невідповідність встановлених судом першої інстанції обставин фактичним матеріалам справи, та надання судом апеляційної інстанції таким доказам належної оцінки в сукупності з іншими наявними по справі доказами, на переконання колегії суддів, не спростовує вірних висновків місцевого суду про те, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дітей відповідатиме постійне проживання останніх разом із матір`ю, за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного та всебічного розвитку дітей.

При розгляді справи судом першої інстанції було взято до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей до кожного з них та інші обставини, що мають істотне значення, у зв`язку із чим судприйшов до аргументованого висновку про відсутність правових передумов для задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, однак, вважає за необхідне змінити мотиви такої відмови, у зв`язку із чим рішення суду підлягає зміні із викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Оскільки рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2022 року по суті спору залишається без змін, то судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258, 374,376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Яцюка Максима Васильовича - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про встановлення місця проживання дітей та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Черкаської міської ради, орган опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дітей - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук

/повний текст постанови суду виготовлений 18 травня 2023 року/