Справа № 548/1620/23
Провадження №2/548/448/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2023 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого - судді Миркушіна Н.С.,

за участю секретаря судового засідання - Калініченко А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивуються тим, що позивач з 23.04.2004 року, тобто уже понад десять років відкрито та безперервно добросовісно користується нежитловим приміщенням № 1 площею 7,3 м2, яке знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 і фактично володіє ним, де за цей період доглядає, зберігає, охороняє, проводить капітальні та поточні ремонти, несе матеріальні витрати на обслуговування, ремонт, чим підтримує його у придатному для користування стані.

Тому на підставі ч.1 ст.344 ЦК України, а саме в порядку набувальної давностіпрохає визнати за нею право власності на вищезазначене нежитлове приміщення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з"явився, в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, хоча вчасно і належним чином був повідомлений про дату й час розгляду справи, але надав суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі та вказав, що не заперечує проти задоволення позову.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 23.04.2004 року отримала Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_2 , де почала постійно проживати та проживає на даний час.

З часу постійного проживання у вищевказаній квартирі, тобто з 23.04.2004 року позивач добросовісно заволоділа нежитловим приміщенням № 1 площею 7,3 м2, яке знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 та продовжує відкрито та безперервно володіти ним та користуватись так як доглядає, зберігає, охороняє, проводить капітальні та поточні ремонти, несе матеріальні витрати на обслуговування, ремонт, чим підтримує його у придатному для користування стані.

З довідки ОСББ «Веселка 2021» будинку АДРЕСА_1 слідує, що нежитловим приміщенням № 1 площею 7,3 м2, яке знаходиться на першому поверсі вищевказаного будинку № 42а не приватизоване.

З витягу з протоколу №7 загальних зборів ОСББ «Веселка 2021» будинку АДРЕСА_1 слідує, що позивачу надано дозвіл на набуття права власності на нежитлове приміщення.

З акту комісії Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 15.03.2023 року слідує, що позивач з 1998 року по даний час користується і підтримує в належному технічному стані приміщення №1 площею 7,3 м2, яке знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом групи нежитлових приміщень від 25.11.2022 року про технічний стан нерухомого майна, наданим ФОП ОСОБА_2 , станом на 25.11.2022 року приміщенням АДРЕСА_3 має площу 7,3 м2.

Отже, суд прийшов до висновку, що позивач, починаючи з 1998 по даний час, фактично володіючи і користуючись вищевказаним нерухомим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти ним більше десяти років.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може виникнути з сукупності певних юридичних фактів: законності обєкту володіння, добросовісності володіння, відкритості володіння, давності володіння та його безперервності (тобто строку володіння), які повинен довести позивач.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено у ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном).

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Отже, відповідно до вищевказних норм чинного законодавства України, набувачеві достатньо володіти чужим нерухомим майном протягом 10 років із дотриманням вимог, встановлених законом, набуває право власності на це майно.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Згідно з п.п. 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року, а правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 1 січня 2001 року.

Отже, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном (в тому числі нерухомим) почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися з 01.01.2001 року, тому право на звернення до суду в порядку ст.344 ЦК України з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю виникає тільки після 1 січня 2011 року.

Таким чином позивач ОСОБА_1 , добросовісно заволодів чужим майном - приміщенням №1 площею 7,3 м2, яке знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном по даний час, тобто більше десяти років, тому у відповідності до частин 1, 4 статті 344 ЦК України набув право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Отже, з огляду на наведене, беручи до уваги неможливість оформлення своїх прав у іншому порядку, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно, слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 315-319, 354, 355 ЦПК України, керуючись ст. ст. 16, 344 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 за набувальною давністю право власності на приміщення № 1 площею 7,3 м.кв., що знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 14.08.2023 року.

Суддя: Н.С.Миркушіна