Справа № 155/240/23 Головуючий у 1 інстанції: Яремчук С. М.
Провадження № 22-ц/802/585/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 27 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року Акціонерне товариство комерційний (далі - АТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду з цим позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 04 січня 2008 року. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Позивач вказував, що для користування кредитним рахунком відповідачу була видана кредитна картка. У подальшому кредитний ліміт збільшувався до 21 600 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 3.2., 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Позивач також зазначав, що надав відповідачу кредит, однак вона неналежно виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 31 грудня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 51 518 грн 59 коп., яка складається з: 3 402 грн 16 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 47 468 грн 85 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 647 грн 58 коп. - заборгованість за комісією.

Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 січня 2008 року у розмірі 51 518 грн 59 коп. та понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн.

Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 27 березня 2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором згідно заяви № б/н від 04 січня 2008 року у розмірі 3 402 грн 16 коп., яка складається з тіла кредиту.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом та комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про їх задоволення, в решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитом та комісії, не відповідає обставинам справи, якими підтверджено факт укладення сторонами кредитного договору та погодження ними усіх його істотних умов, в тому числі щодо сплати цих платежів. Тому, на думку позивача, йому безпідставно було відмовлено у їх стягненні.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавала.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 08 червня 2023 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно з положеннями частин 1-4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру кредитної заборгованості та судового збору - зміні, із залишенням в решті рішення суду без змін, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 січня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.16).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач погоджується, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також вказував, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується наданим банком розрахунком кредитної заборгованості, а також банківською випискою по її рахунку (а.с.6-13).

З розрахунку банку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 грудня 2022 року становить 51 518 грн 59 коп., яка складається з: 3 402 грн 16 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 47 468 грн 85 коп. - заборгованість за відсотками, 647 грн 58 коп. - заборгованість за комісією (а.с.6-9).

Оскаржуваним рішенням суду з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором згідно заяви № б/н від 04 січня 2008 року у розмірі 3 402 грн 16 коп., яка складається з тіла кредиту і в цій частині рішення суду позивачем не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається. Водночас судом було відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках та комісії.

Відмовляючи у задоволенні позову у вказаній частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві позичальника від 04 січня 2008 року, наданій банком, процентна ставка за кредитом (поточна, прострочена), щомісячна комісія не зазначені. Обґрунтовуючи право на нарахування процентів та комісії за користування кредитом, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 січня 2008 року б/н, посилався на п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг (або Договір) та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів та комісії за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

Однак з повністю з такими висновками суду не можна погодитись.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банком як доказ укладення договору з відповідачем суду надано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві позичальника від 04 січня 2008 року процентна ставка визначена у розмірі 1,9% на місяць (22,8% річних) на залишок заборгованості (а.с.16 зворот). 04 березня 2008 року відповідач отримала кредитну картку (картки) та згідно виписки по її рахунку почала нею користуватися з серпня 2008 року. Згідно довідки банку відповідачу було надано дві кредитні картки: 01 січня 2008 року № НОМЕР_1 , а також 23 липня 2008 року № НОМЕР_2 . Обидві кредитні картки з терміном дії по січень 2012 року. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт перевипуску банком кредитних карток відповідачу.

Наведене свідчить, що дія кредитного договору закінчилася у січні 2012 року, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом по вказаний строк та розмір якої згідно розрахунку банку становить 1 763 грн 33 коп.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 1 763 грн 33 коп., у зв`язку з чим рішення суду у відповідній частині підлягає зміні.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, оскільки підписана відповідачем анкета-заява жодних даних про розмір щомісячної комісії не містить.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачеві Умов та Правил надання банківських послуг, в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про розмір щомісячної комісії, а тому наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаної обставини.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Наведене узгоджується із правовим висновком, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, необхідно в частині визначення розміру кредитної заборгованості змінити з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі оскаржуване рішення суду змінюється, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат. З відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 300 грн 61 коп. та за подання апеляційної скарги 147 грн 35 коп.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 27 березня 2023 року у цій справі в частині визначення розміру кредитної заборгованості та судового збору змінити, виклавши абзаци другий та четвертий його резолютивної частини у такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 січня 2008 року у розмірі 5 165 (п`ять тисяч сто шістдесят п`ять) гривень 49 копійок, з яких: 3 402 гривні 16 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 1 763 гривні 33 копійки - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 300 (триста) гривень 61 копійка.»

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 147 (сто сорок сім) гривень 96 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: