Справа № 144/1711/21
Провадження № 22-ц/801/960/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондарук О. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 рокуСправа № 144/1711/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого - Копаничук С.Г.,

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

за участю секретаря Литвина С. С.,

учасники справи:

заявник: Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»,

позивач: Акціонерне товариство «Кредобанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 15 березня 2023 року, постановлену у приміщенні того ж суду під головуванням судді Бондарук О. П., про заміну стягувача у виконавчому листі у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 14.02.2022 року позовні вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №RF2r-66394 від 12.07.2017 року в розмірі 64 887,69 грн. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 30.06.2022 року вищевказане рішення суду змінено в частині загального розміру заборгованості та процентів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №RF2r-66394 від 12.07.2017 року в розмірі в 61 792,68 грн. Вирішено питання судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін.

14.02.2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулось до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому листі із Акціонерного товариства «Кредобанк» , на нього, посилаючись на відступлення йому банком на підставі договору факторингу №2 від 21.12.2021 року права вимоги за вищевказаним кредитним договором, а тому воно є новим кредитором відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 15.03.2023 року заяву ТОВ «Росвен Інвест Україна» про заміну стягувача у виконавчому листі задоволено. Замінено первісного стягувача АТ «Кредобанк» на його правонаступника ТОВ «Росвен Інвест Україна» з правом грошової вимоги до ОСОБА_1 у виконавчому листі від 14.02.2022 року у цивільній справі №144/1711/21.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Росвен Інвест Україна» про заміну стягувача у виконавчому листі. Вказала, що договір відступлення прав вимоги був укладений АТ «Кредобанк» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» 21.12.2021 року, тобто ,ще до ухвалення судом рішення у справі ,а тому заявник , як новий кредитор, мав подати заяву про заміну його як правонаступника позивача у даній цивільній справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, ухвалу суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 14.02.2022 року позовні вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №RF2r-66394 від 12.07.2017 року в розмірі 64 887,69 грн. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 30.06.2022 року вищевказане рішення суду змінено в частині загального розміру заборгованості та процентів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №RF2r-66394 від 12.07.2017 року в розмірі в 61 792,68 грн. Вирішено питання судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін.

Інформація про видачу виконавчого листа в матеріалах справи відсутня.

21.12.2021 року між АТ «Кредобанк» і ТОВ ««Росвен Інвест Україна» було укладено договір про відступлення прав вимоги №2, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №RF2r-66394 від 12.07.2017 року.

Замінюючи стягувача у виконавчому листі з АТ «Кредобанк» на ТОВ ««Росвен Інвест Україна», суд першої інстанції виходив з того, що сторонами у повному обсязі виконані зобов`язання за договором про відступлення прав вимоги №2 від 21.12.2021 року. Оскільки АТ «Кредобанк» відступило своє право грошової вимоги за кредитним договором №RF2r-66394 від 12.07.2017 року, то виникла необхідність у процесуальному правонаступництві та заміні стягувача із АТ «Кредобанк» на ТОВ ««Росвен Інвест Україна».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

При цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання , тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора.

У даній справі договір про відступлення прав вимоги №2 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено 21.12.2021, тобто ще до ухвалення судом рішення про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на зазначені норми матеріального права заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), з урахуванням статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у справі (стягувача у виконавчому документі), є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. Заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Отже, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 389/4348/13-ц (провадження № 61-2344св22) зазначено, що «питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника. Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права. Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір. Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Встановивши, що внаслідок укладення договорів факторингу № 2 від 21 грудня 2021 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, що виникло із кредитного договору №RF2r-66394 від 12 липня 2017 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «Росвен Інвест Україна» про заміну стягувача у виконавчому листі.

Доводи апеляційної скарги проте, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги за кредитним до набранням рішенням законної сили, тому мало подати заяву про заміну сторони у цивільній справі є безпідставними.

У контексті положень Закону України «Про виконавче провадження» слід зазначити, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону.

При цьому виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням.

До того ж цей Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (абзац другий частини четвертої Закону України «Про виконавче провадження»).

У рішенні Європейського суду з прав людини "Матківська проти України" від 12.03.2009р. зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Отже, заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії цивільного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.06.2004р. у справі «Півень про України» визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судоми норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 15 березня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. В.Оніщук