Справа №462/3547/22
пр № 2-ві/464/6/23
У Х В А Л А

14 квітня 2023 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Мички Б.Р.,

у с т а н о в и л а:

У провадженні суду (суддя Мичка Б.Р.), на стадії підготовчого провадження, знаходиться цивільна справа № 462/3547/22 за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.

13 квітня 2023 року позивачем подано вдруге заяву про відвід судді Мичці Б.Р., яку обґрунтовує наявністю сумнівів щодо неупередженості судді. Зазначає, що його представників не було допущено до розгляду справи, однак документи на представлення його інтересів ними було надано. Вказує, що суддею не бралась до уваги оголошена під час судового засідання повітряна тривога та такий наражав на небезпеку учасників справи. За такі дії судді ним було подано скаргу до Вищої ради правосуддя. Вважає, що наведені обставини свідчать про упередженість судді, а тому останній не може об`єктивно розглянути дану справу.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова у складі судді Мички Б.Р. від 04 квітня 2023 року заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та таку передано на вирішення іншому судді Сихівського районного суду м.Львова, визначеному в порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 13 квітня 2023 року заяву про відвід судді передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Заява про відвід судді розглядається без повідомлення учасників справи у відповідності до ч.8 ст.40 ЦПК України, в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України, оскільки розгляд вказаної заяви не вимагає проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали заяви, суддя дійшла наступного висновку.

Перелік підстав відводу (самовідводу) судді визначено ст.36 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За змістом ч.3 ст.39 ЦПК відвід повинен бути мотивований і заявлений протягом 10 днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначений у ст.40 ЦПК відповідно до якої питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

При розгляді даної заяви, суд враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 17 липня 2020 року у справі № 826/11409/17. У вказаній справі, Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної. Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: (і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; (іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого. Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо). Одночасно Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку заяві про відвід, суд ураховує положення ч.5 ст.12, ч.2 ст.214 ЦПК України, за якими, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків; головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Як визначено ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічна думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У поданій позивачем заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи небезсторонність у цій справі, жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію", якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини не надано. Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді Мички Б.Р. чи його необ`єктивність не встановлено. Прийняття суддею будь-яких рішень при розгляді цивільної справи є його прямим обов`язком, а незгода заявника з такими не зумовлює відвід судді.

Суддя звертає увагу, що згідно з рішенням Ради суддів України від 08 червня 2017 року № 34 (в редакції рішення РСУ від 01.03.2019 № 13) наявність скарги щодо судді у провадженні Вищої ради правосуддя - не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи. Подання учасником такого судового провадження скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя до закінчення судового розгляду справи може свідчити про вплив на суд, у разі, коли це здійснюється як тиск на суддю з метою, зокрема, перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення, тощо, що може мати ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 376 Кримінального кодексу України.

З огляду на наведене, у задоволенні заяви слід відмовити за необґрунтованістю.

Водночас, суддя акцентує увагу, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема неприпустимість зловживання процесуальними правами (п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи (ст.44 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.36, 39, 40, 149, 153, 247, 258-261 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви про відвід відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та в апеляційному порядку не оскаржується.

Повне судове рішення складено та підписано 14 квітня 2023 року.

Суддя Г.О.Шашуріна