Провадження № 22-ц/811/3306/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього відповідача ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання частки в майні спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього відповідача ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання частки в майні спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 з липня 1984 року по 11 травня 2001 року.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 11 травня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Личаківського районного управління юстиції м. Львова шлюб між ними розірвано.

За час перебування в шлюбі нею разом з ОСОБА_10 нажито майно, що є об`єктом спільної власності подружжя і зокрема житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 360,4 м.кв.

21 липня 1998 року Львівським ОДКП БТІ та ЕО було зареєстровано право власності та видано свідоцтво про право власності на частину житлового будинку в АДРЕСА_1 загальною площею 145,6 м.кв, житловою 26,5 м.кв. На той час частина будинку була незакінчена.

Після розірвання шлюбу, вона не зверталася до суду із позовом про виділ частки із майна подружжя, оскільки в будинку проживала їхні діти, спору про поділ майна не виникало.

05 серпня 2004 року ОСОБА_10 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , у якому народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 на день його смерті були: ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_7 (син), ОСОБА_11 (батько), ОСОБА_8 (мати), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_5 (син).

Всі вищевказані спадкоємці спадщину фактично прийняли подавши заяви до Четвертої львівської державної нотаріальної контори, де зареєстрована спадкова справа №621, але спадкових прав не оформили.

Один із спадкоємців ОСОБА_10 - його батько ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 не оформивши своїх спадкових прав, спадкоємцем після його смерті, в тому числі на частку в спірному будинку є ОСОБА_9 .

Оскільки майно на яке відкрилась спадщина - житловий будинок по АДРЕСА_1 є спільно набутим в шлюбі з ОСОБА_10 , то вона звернулася до державного нотаріуса Четвертої львівської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.

Постановою державного нотаріуса Четвертої львівської державної нотаріальної контори від 23 липня 2020 року їй відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у правовстановлюючих документах не містять обставини на якій підставі було подружжям придбано майно, а також, що згідно правовстановлюючого документу право власності було зареєстроване на частину будинку без зазначення дробів цієї частини.

Вказане змушує її звернутися до суду з позовом про визнання майна об`єктом спільної власності подружжя та визнання за нею права власності на частину від тої площі, яка була введена в експлуатацію станом на день розірвання шлюбу, як майна, що є власністю одного з подружжя.

Позивачка вважала, що її має належати частина житлового будинку від загальної площі 145,6 м.кв, що складає 72,8 м.кв, а в процентному відношенні 20%, тобто 1/5 частина від всього будинку в АДРЕСА_1 .

З урахуванням зазначених обставин просила:

визнати частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 2/5 часток житлового будинку, що становлять 145,6 м.кв. загальної площі, 26,5 м.кв житлової площі, від загальної площі вказаного будинку 360,4 м.кв, право власності на яке належало ОСОБА_10 згідно Свідоцтва про право власності виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 21 липня 1998 року - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

визнати за нею право власності на 1/5 частину житлового будинку, що в АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього відповідача ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання частки в майні спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що на час реєстрації права власності на частину житлового будинку в АДРЕСА_1 був чинний Закон України «Про власність». Вказаний Закон не регулював конкретний порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, а лише визначав підстави набуття права власності на нерухоме майно.

Стверджує, що реєстрація 21 липня 1998 року Львівським ОДКП БТІ та ЕО і видача свідоцтва про право власності права власності на частину житлового будинку в АДРЕСА_1 - це офіційне підтвердження державою того факту, що ця частина житлового будинку є окремим об`єктом нерухомого майна, прийнятого в експлуатацію та зареєстрованого у встановленому законом порядку.

На думку скаржника, ця частина житлового будинку не може вважатись незавершеним будівництвом і є спільним майном колишнього подружжя.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2022 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що по відношенню до всього будинку в експлуатацію здано лише 2/5 його частини, а ступінь готовності його становить лише 40% і при цьому, під час поділу цього майна вимога про виділення зданої в експлуатацію частини будинку не порушувалась, як і не порушувалась вимога про визначення окремих частин будинку, що підлягають наданню позивачці у власність, а також не надавались докази щодо ступеня готовності спірного будинку та наявності технічної можливості довести до кінця будівництво.

Положення чинного законодавства не передбачає можливості існування окремого об`єкту нерухомості, яке лише частково введено в експлуатацію і задоволення позовних вимог не призведе до ефективного захисту прав позивачки.

З таким висновком суду погодитись не можна із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 з липня 1984 року по 11 травня 2001 року.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 11 травня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Личаківського районного управління юстиції м. Львова шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 розірвано.

За час перебування в шлюбі ОСОБА_3 разом з ОСОБА_10 нажили майно, зокрема: частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 145,6 м.кв, житловою 26.5 м.кв.

21 липня 1998 року Львівським ОДКП БТІ та ЕО було зареєстровано за ОСОБА_10 право власності та видано свідоцтво про право власності на частину житлового будинку в АДРЕСА_1 загальною площею 145,6 м.кв, житловою 26,5 м.кв.

Інша частина будинку, на той час, була незакінчена.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 жовтня 2005 року виданого на запит ОСОБА_11 за ОСОБА_10 зареєстровано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 145,6 м.кв., житловою площею 26,5 м.кв (а.с.20).

Підставою виникнення права власності є: свідоцтво про право власності від 21 липня 1998 року видане на підставі рішення виконкому Винниківської міської ради від 21 липня 1997 року №438 (а.с.21).

05 серпня 2004 року ОСОБА_10 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , у якому народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 на день його смерті були: ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_7 (син), ОСОБА_11 (батько), ОСОБА_8 (мати), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_5 (син).

Всі вищевказані спадкоємці спадщину фактично прийняли подавши заяви до Четвертої львівської державної нотаріальної контори, де зареєстрована спадкова справа №621, але спадкових прав не оформили.

Один із спадкоємців ОСОБА_10 - його батько ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 не оформивши своїх спадкових прав, спадкоємцем після його смерті, в тому числі на частку в спірному будинку є ОСОБА_9 .

Враховуючи, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 було розірвано 11 травня 2001 року при вирішенні даного спору слід керуватись законодавством, яке діяло на час виникнення права власності подружжя на спірне майно та припинення шлюбу.

Так, у відповідності до положень ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю (далі КпШС України) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно норм ст.28,29 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненню шлюбу, власністю кожного з них.

Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні;про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя або частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Отже, суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або позасудовому порядку.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав одного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбаченого ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

За п.2 п.п. «г» постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за №20 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15)- «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» - судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ за позовами, зокрема про поділ спільного майна подружжя.

На час реєстрації права власності за ОСОБА_10 на частину житлового будинку в АДРЕСА_1 був чинний Закон України «Про власність». Даний закон не регулював конкретний порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, а лише визначав підстави набуття права власності на нерухоме майно.

Між тим, аналіз діючих на даний час положень статті 331 ЦК у системному зв`язку з нормами статей 177-179,182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» який діяв на час звернення ОСОБА_3 до суду з позовом, дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, реєстрація 21 липня 1998 року Львівським ОДКП БТІ та ЕО і видача свідоцтва про право власності ОСОБА_10 на частину житлового будинку в АДРЕСА_1 - це офіційне підтвердження державою того факту, що частина житлового будинку в м. Львів-Винники загальною площею 145,6 м.кв та житловою 26,2 м.кв. є окремим об`єктом нерухомого майна, прийнятого в експлуатацію та зареєстрованого у встановленому законом порядку. А відтак ця частина житлового будинку не може вважатись не завершеним будівництвом і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо поділу частини житлового будинку по АДРЕСА_1 -Винники загальною площею 145,6 м.кв та житловою 26,2 м.кв на яке в установленому законом порядку оформлено право власності за померлим ОСОБА_10 .

За життя ОСОБА_10 , ОСОБА_3 не ставила питання про поділ спільного майна подружжя зважаючи на те, що у спірному будинку продовжували проживати їхні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до державного нотаріуса Четвертої Львівської нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, що належало її колишньому чоловікові ОСОБА_10 .

Згідно постанови Державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контри Ярошенко Ж.С. від 23 липня 2020 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на підставі п.п.4.14,4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, після чого позивачка 10 грудня 2020 року звернулася з позовом до суду.

Отже, підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 145,6 м.кв, житловою 26,5 м.кв право власності на яку належало ОСОБА_10 згідно свідоцтва про право власності виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 21 липня 1998 року спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визнання за нею право власності на його частину.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про визнання частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 2/5 часток житлового будинку, що становлять 145,6 м.кв. загальної площі, 26,5 м.кв житлової площі, від загальної площі вказаного будинку 360,4 м.кв, право власності на яке належало ОСОБА_10 згідно Свідоцтва про право власності виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 21 липня 1998 року - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визнання за нею право власності на 1/5 частину всього житлового будинку, що в АДРЕСА_1 то такі не можуть бути задоволеними в силу того, що на іншу частину зазначеного житлового будинку не було оформлено право власності за одним із подружжя.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягають до задоволення частково,рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2022 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 145,6 м.кв, житловою 26,5 м.кв право власності на яку належало ОСОБА_10 згідно свідоцтва про право власності виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 21 липня 1998 року спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 145,6 м.кв, житловою площею 26,5 м.кв.

В решті вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 травня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.