Справа № 458/271/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Ференц Р.І.,

секретар судового засідання Матківська Р.Р.,

за участі сторін цивільного провадження

заявник ОСОБА_1 не прибула,

ОСОБА_2 не прибула,

представник заявників адвокат Миньо М.М. не прибув,

заінтересовані особи:

ОСОБА_3 не прибув,

Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України повноважний представник не прибув,

Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки в особі Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова повноважний представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Турка Самбірського району Львівської області в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки в особі Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова про встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

16.03.2023 року до Турківського районного суду львівської області засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, а саме: що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та загиблий, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув в результаті травми під час військових дій та участі у воєнних операціях, був дійсно її сином.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.

Предметом заяви є встановлення факту родинних відносин.

Ухвалою судді від 20.03.2023 року відкрито провадження у справі.

Судові засідання призначалися на 03.04.2023, 13.04.2023, 24.04.2023 року.

24.04.2023 року представником заявників адвокатом Миньом М.М. подано в якому представник заявника просить прийняти до розгляду уточнену заяву про встановлення родинних відносин, виключити ОСОБА_2 , з числа заінтересованих осіб у справі та визначити її процесуальний статус у вказаній справі як заявниці; залучити до участі у справі заінтересованих осіб: Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України та Сихівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Ухвалою суду від 24.04.2023 року клопотання представника заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Миньо М.М. задоволено, виключено ОСОБА_2 з числа заінтересованих осіб у справі та визначено її процесуальний статус у вказаній справі як заявниці, залучено до участі у справі заінтересованих осіб: Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України та ІНФОРМАЦІЯ_4 , розгляд справи відкладено.

18.05.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника заявників адвоката Миньо М.М. про залишення заяви без розгляду.

Дослідивши зміст поданої заяви суд дійшов висновку.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Згідно з положеннями п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Дії та воля сторони цивільного процесу фактично визначає спрямованість процесуальної діяльності суду та її результати.

Нормами процесуального закону визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у порядку, встановленому ЦПК України.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати до суду заяви та клопотання.

Особа, яка звернулася в суд, діючи самостійно, відповідно до вимог ст.ст.13,49 ЦПК України, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду (п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України).

Частиною другою ст.49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у ст.43 ЦПК України: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Отже, виходячи з аналізу положень статей 12, 13, 43, 49, 257 ЦПК України, можна дійти висновку, що позивач має право подати заяву про залишення позову без розгляду лише до початку розгляду справи по суті, а не на будь-якій стадії судового процесу на відміну від відмови від позову.

Тобто, виходячи з процесуальних обмежень, чітко передбачених у п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, позов може бути залишено без розгляду за клопотанням позивача виключно до початку розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що в призначених судових засіданнях не було заслухано сторони і представників сторін по суті вимог, сторона заявника подавала заяви, в яких було здійснено намір уточнити вимоги, з приводу чого судові засідання за клопотанням сторони заявника переносилися, при цьому не привішувалося питання дослідчежння доказів, на підставі яких сторони обгрунтовують свої вимоги і заперечення проти вимог і також не було надано пояснень сторонами справи.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, враховуючи те, що позивачка подала заяву про залишення без розгляду позовної заяви після відкриття провадження у даній справі, що є її процесуальним правом, дана заява не суперечить вимогам закону, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, суд дійшов переконання про задоволення заяви позивачки про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки звернення до суду із даною заявою є проявом принципу диспозитивності цивільного судочинства.

При постановленні даного рішення судом враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", заява N 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований ст.55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

З цього приводу прецедентними є також рішення ЄСПЛ у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі". У вказаних рішеннях також зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення ЄСПЛ від 04.10.2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (§ 57 рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" від 28.05.1985 року, § 96 рішення у справі "Krombach v. France" від 13.02.2001 року).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки стороною заяника подано клопотання про залишення заяви без розгляду та, враховуючи право сторони заявника на подання заяви про залишення позову без розгляду, з огляду на те, що звернення до суду із даною заявою є проявом принципу диспозитивності цивільного судочинства, заява про залишення заяви без розгляду підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,13,43,175,185,258-260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання представника заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Миньо М.М. про залишення заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки в особі ІНФОРМАЦІЯ_5 про встановлення факту родинних відносин без розгляду - задовольнити.

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, ІНФОРМАЦІЯ_4 про встановлення факту родинних відносин залишити без розгляду.

Надіслати сторонам по справі копію цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.05.2023 року.

Суддя Р.І.Ференц