Справа № 539/2949/22
Провадження № 2/539/83/2023
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2023 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.,
за участю секретаря судового засідання Джадан І.В.,
представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубни цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Лубенського міського округу Полтавської області Галич Наталія Миколаївна про визнання заповіту недійсним та свідоцтва про право на спадщину, -
встановив:
ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Лубенського міського округу Полтавської області Галич Наталія Миколаївна про визнання заповіту недійсним та свідоцтва про право на спадщину.
В позові вказує, що вона разом з сестрою, бабусею, матір`ю, вітчимом проживала в квартирі АДРЕСА_1 . Дана квартира належала ОСОБА_6 (матері позивача) та ОСОБА_7 (вітчиму), хоча до придбання квартири вітчим не мав жодного відношення.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати померла, і 1/2 частина квартира перейшла вітчиму відповідно до свідоцтва про право на спадщину.
Вона в той час перебувала за кордоном, не вступила у спадщину після смерті матері, оскільки вітчим був як батько для позивача, в них були теплі стосунки, і він стверджував, що квартира обов`язково перейде у її власність вже після його смерті. Тому 03.03.2005 р. він склав заповіт посвідчений приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Галич Н.М. №533, яким заповів все своє майно їй.
Згодом вітчим став проживати з ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 .
Вона намагалась підтримувати зв`язок з вітчимом, проявляти увагу до нього, наскільки це було можливо, у зв`язку з тим, що все спілкування з ним відбувалось через відповідача, адже вітчим не мав власного телефону чи іншого способу контактувати із зовнішнім світом. Під час розмов, позивач помічала, що вітчим часто був в стані алкогольного сп`яніння. Згодом вона дізналась, що вітчим помер, проте відповідач це приховувала від неї, не повідомила її, а на будь-питання щодо квартири ухилялась від відповіді.
Під час приїзду в м. Лубни, вона була позбавлена можливості відвідати квартиру, яку заповідав їй вітчим, тому що ключ від неї та всі документи знаходилися у відповідача. Відповідач здавала квартиру в оренду. Згодом їй стало відомо, що вітчим склав новий заповіт від 01.06.2010 р., яким все майно заповідач відповідачу. Про наявність оспорюваного заповіту, вона дізналась при поданні заяви про продовження строку на прийняття спадщини в 2021 р.
Позивач вважає, що вітчим не міг з власної волі скласти новий заповіт на відповідача, оскільки підтримував батьківські відносини з нею навіть після смерті матері і він обіцяв, що квартира після його смерті перейде їй згідно заповіту від 03.03.2005 р. Однак відповідач зберігала всі документи вітчима, ключі від квартири у себе, обмежувала його спілкування із зовнішнім світом, і взагалі заохочувала вітчима вживати алкогольні напої, а вітчим часто був під впливом алкоголю. Вважає, що відповідач заохочувала вітчима вживати алкогольні напої і він саме в стані алкогольного сп`яніння підписав оспорюваний заповіт.
На підставі зазначеного заповіту, відповідач 17.02.2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та яку відповідно до договору дарування від 29.03.2021 р. відповідач подарувала. Право власності на квартиру на даний час зареєстровано за відповідачем.
Вважає, що вітчим через дії відповідача зі споювання його алкогольними напоями не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, дійсність даного заповіту ставиться під сумнів та він повинен бути визнаним недійсним, а також відповідно і свідоцтво про спадщину за цим заповітом.
Визнання недійсним вищевказаних правочинів безпосередньо впливають на спадкові права позивача як спадкоємиці за попереднім заповітом.
Позивач прохає суд визнати недійсними заповіт від 01.06.2010 р., складений від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений нотаріусом Лубенського міського округу Полтавської області Галич Наталією Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 989 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.02.2021, виданий нотаріусом Лубенського міського округу Полтавської області Гусинською Любов Василівною, зареєстрований в реєстрі за №87.
В судове засідання позивач ОСОБА_5 не з`явилась. В судовому засіданні її представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримували, прохали їх задовольнити, обґрунтовували позовні вимоги обставинами викладеними в позові.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Зазначила, що вона у 2008 році познайомилась з ОСОБА_7 .. З червня 2008 року вони почали разом проживати у неї вдома в с. Засулля. Заповіт на її ім`я ОСОБА_7 склав в 2010 році. На протязі 6 років до них ніхто не з`являвся. ОСОБА_5 з кумом та сестрою ОСОБА_8 приїхали до них, ОСОБА_7 їм сказав, що склав на неї заповіт, вони образились і більше до них не приходили. ОСОБА_7 хворів. Заповіт ОСОБА_7 складав у нотаріуса ОСОБА_9 .. Він сам ходив до нотаріуса, вона була в коридорі. Він склав на неї заповіт, оскільки позивач ним не цікавилась. Після смерті дружини ОСОБА_7 жив сам 5 років. Вони разом з ОСОБА_7 прожили 12 років. Були одружені 5 років, розлучились через субсидію. Уклали шлюб 09.11.2009 року, а розлучились 11.04.2015 року.
Відповідачем ОСОБА_3 23.01.2023 року було подано відзив згідно якого вбачається, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , дійсно належала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину спірної квартири, спадкоємцем за законом став чоловік померлої ОСОБА_7 та оформив своє право власності. Ні позивачка, ні її сестра не виявили бажання спадкувати майно після померлої матері і тому 1/2 частину спірної квартири успадкував чоловік померлої ОСОБА_7 . Жодна з доньок померлої дружини ОСОБА_7 не виявила бажання допомагати колишньому чоловіку їхньої матері та він з 2003 року по 2008 рік проживав один. Вона з 2008 року проживала з померлим ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрацію шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та дуже гарні відносини. Він став членом їх родини, до нього добре відносилася її донька та її сім`я. ОСОБА_7 був дорослим чоловіком, не позбавлений дієздатності, маючи власне житло, отримуючи дохід (пенсійні виплати), він не був обмежений у спілкуванні із зовнішнім світом. Твердження позивача, що його вона заохочувала вживати алкогольні напої а також, те, що сп`янілу, безвольну людину, яка не розуміє значення своїх дій, начебто під впливом, було доставлено до приватного нотаріуса Галич Н.М., яка і склала спірний Заповіт, є нісенітницею. За життя ОСОБА_7 склав заповіт від 01.06.2010 року яким все своє майно і в тому числі спірну квартиру, заповідав їй. Помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та пенсії за віком недоотриманої в зв`язку зі смертю у розмірі 3200,77 грн., вона оформила вищеназване майно, відповідно Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 17.02.2021 року. Тобто, ОСОБА_7 будучи власником спірної квартири, мав право розпоряджатися своїм майном на свій розсуд. Так, як позивачка не має родинних відносин з померлим ОСОБА_7 і не проживала з ним на час відкриття спадщини, то вона немає можливості бути спадкоємицею за законом.
Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та зазначила, що позивач в 2010 році була повідомлена про наявність заповіту на ОСОБА_3 . Позивачем не надано жодних доказів того, що померлий ОСОБА_7 складав заповіт 01.06.2010 року під психологічним тиском чи під впливом алкогольних напоїв. Він хворів, однак його дієздатність не була обмежена. Прохала в задоволенні позову відмовити.
Третя особа приватний нотаріус Лубенського міського округу Полтавської області Галич Н.М. в судовому засіданні пояснила, що в 2010 році ОСОБА_7 змінив заповіт складений ним в 2005 році. Нею було витребувано та перевірено всі необхідні для цього документи. Вона спілкувалась з заповідачем особисто, наодинці, без присутності інших осіб. ОСОБА_10 при цьому був адекватний, розумів все, що відбувається, чітко висловив свою волю, жодних сумнівів в його адекватності та тверезості не виникало, волевиявлення його було вільним, та в присутності нотаріуса підписав заповіт. Крім того, робоче місце нотаріуса знаходиться в приміщенні Лубенської міської ради, і щоб зайти до її офісу необхідно пройти пост охорони міськради, які не пропустять людину напідпитку до приміщення міськради
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08.01.1996 року квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_6 та членам її сім`ї ОСОБА_7 . (а.с. 15)
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.09.2003 року, свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 від 10.05.1995 року, повним витягом з акту про шлюб від 11.05.1996 року. (а.с. 13, 6-11).
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВС №543230 від 12.05.2004 року спадкоємцем майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є чоловік ОСОБА_7 .. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з права власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 16)
Позивач своїм правом спадкування добровільно не скористалась.
03.03.2005 року ОСОБА_7 склав заповіт, який засвідчено приватним нотаріусом Лубенського міського округу Галич Наталією Миколаївною, яким заповів все своє майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 , позивачу по справі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 22.07.2020 року. (а.с. 14).
Ще за життя, 01.06.2010 року, ОСОБА_7 склав заповіт, яким в разі його смерті все належне йому майно, а також майно, на яке він за законом буде мати право, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 , заповів відповідачу по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 17)
Спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_3 .. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НМР №327275 від 17.02.2021 року (а.с. 18)
На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМР №327276 від 17.02.2021 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_3 .. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з пенсії за віком, недоотриманої в зв`язку зі смертю, у розмірі 3200,77 грн, що знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області. (а.с. 87)
Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Ч. 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. ( ст. 1233 ЦК України)
Відповідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Згідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.
Згідно ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.
Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.
Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 15 травня 2019 року справа № 515/1104/17.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона є сестрою позивача по матері. ОСОБА_3 вона знає з 2008 року. Після смерті їх матері ОСОБА_7 прохав їх не подавати заяв про прийняття спадщини, щоб його не позорити, казав, що буде так як вони вирішили і квартира перейде позивачу ОСОБА_5 . Коли ОСОБА_7 почав жити з ОСОБА_3 змінилось відношення до них, змінились думки. Був системно випивший, його психологічний стан змінився. На цьому ґрунті він і змінив заповіт. Їй було відомо, що ОСОБА_7 з ОСОБА_3 одружились і в 2010 році він склав заповіт на її ім`я, про це їх з сестрою повідомив ОСОБА_7 . Після складання заповіту в них почались скандали, ОСОБА_3 звонила і говорила забирати його, що він їй не потрібен.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що вона з ОСОБА_3 сусіди. ОСОБА_3 та ОСОБА_7 проживали разом 10 років, а може й більше. Вона не чула щоб вони сварились, жили тихо, мирно. Ніколи не бачила ОСОБА_7 п`яним. Бачила його майже кожного дня, він сидів на лавочці.
Жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не показав суду, що в момент підписання спірного заповіту ОСОБА_7 не усвідомлював значення своїх дій, перебував під психологічним тиском та під впливом алкогольних напоїв, а тому показання свідків суд оцінює критично і не бере до уваги.
Позивачем ОСОБА_5 було заявлено клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Дані свідки неодноразово викликались в судове засідання, однак виклики суду ними проігноровані, до суду вони не з`явились. Позивачем та її представниками не забезпечено явку вищевказаних свідків.
На «Д»-обліку у лікаря психіатра або нарколога ОСОБА_7 не перебував, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Доказів щодо психічної хвороби або хворобливого стану ОСОБА_7 при оформленні заповіту сторони суду не надали.
Позивач ОСОБА_5 не надала суду жодних належних і допустимих доказів, на підтвердження того, що заповіт вчинений з порушенням вимог законодавства, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Суд бере до уваги, що згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Оскільки не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, що заповіт ОСОБА_7 від 01.06.2010 року не відповідає волі спадкодавця, що ОСОБА_7 при оформленні заповіту не розумів значення своїх дій, доказів на підтвердження викладених у позові обставин сторона позивача не надала, клопотань про витребування доказів, проведення експертиз тощо сторона позивача не заявляла, то підстав для задоволення позову не вбачається.
Отже, в задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1270, 1272 ЦК України, суд, -
вирішив:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Лубенського міського округу Полтавської області Галич Наталія Миколаївна про визнання заповіту недійсним та свідоцтва про право на спадщину - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП не відомий, місце проживання: АДРЕСА_4 .

- відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

- третя особа приватний нотаріус Лубенського міського округу Полтавської області Галич Наталія Миколаївна, місцезнаходження: Полтавська область, м. Лубни, вул. Ярослава Мудрого, 33.

Суддя Т.Д. Бєссонова