Справа № 347/1917/22
Провадження № 2/347/100/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря Рибчук Х. Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника

третьої особи

без самостійних вимог ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_6 , Яблунівська селищна рада Косівського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

26.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_6 , Яблунівська селищна рада Косівського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи в Збройних силах України помер його рідний брат ОСОБА_7 , який проживав у с. Вижній Березів разом із дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після мобілізації ОСОБА_7 в лютому 2022 року, племінниця ОСОБА_6 проживала в господарстві позивача разом з ним, його матір`ю ОСОБА_7 . Рішенням комісії з питань захисту прав дітей Косівської РДА від 23.02.2012 року № 220/02-12 малолітню ОСОБА_6 було залишено на проживанні із братом позивача ОСОБА_7 . Під час перебування у відпустці ОСОБА_7 звертався до суду із позовною заявою, щодо позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_3 (справа № 347/1330/22) відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак 10 жовтня 2022 року Косівським районним судом провадження у справі № 347/1330/22 було закрито в зв`язку із смертю рідного брата позивача ОСОБА_7 .

Неповнолітня ОСОБА_6 на сьогоднішній день проживає з позивачем, виявляє бажання та потребу у доведенні до закінчення розпочатої її батьком справи, а саме позбавити батьківських прав ОСОБА_3 .

Позивач зазначив, що відповідач абсолютно не цікавиться життям дитини і їй байдуже подальша її доля, не дзвонить на день народження дитини, донька не отримала від матері жодного подарунку ні на день народження, ні на будь- які інші свята. З 2012 року умисно ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме не цікавиться життям дитини, не відвідує дитину, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування матір`ю своїми обов`язками.

Також відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги дитині, такі дії відповідача шкодять інтересам дитини.

У зв`язку з вищенаведеним позивач просить постановити рішення, яким позбавити ОСОБА_3 батьківських прав, відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачу та третім особам було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такі не було подано.

Позиція учасників в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі. Позивач ОСОБА_1 ствердив, що у відповідача ОСОБА_3 була погана репутація. Йому відомо, що вона покинула його брата ОСОБА_7 , та більше в його житті не з`являлася. Неповнолітня ОСОБА_9 з чотирьох років, весь час проживала з своїм батьком, в окремому господарстві. Також у вихованні дівчинки допомагала їх мати (бабуся дівчинки). За десять років відповідач ОСОБА_3 , жодного разу не спілкувалася з дочкою, не навідувала її вдома, та школі, не вітала з днем народження, тощо. Неповнолітня ОСОБА_9 , наполягала на тому, щоб дядько звернувся в суд з позовом, в її інтересах про позбавлення батьківських прав. Позивач ствердив, що неповнолітня ОСОБА_9 , після смерті її батька, проживає у господарстві разом із ним, та його матір`ю, і хоче надалі разом із ними проживати. Неповнолітня ОСОБА_10 , взагалі не визнає мами, не хоче про неї чути, та спілкуватися із нею. ОСОБА_1 просив його позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 вимоги позовної заяви заперечила в повному обсязі. Ствердила, що ОСОБА_9 є її дочкою. З її батьком ОСОБА_7 , відповідач не перебувала в зареєстрованому шлюбі, а лише в церковному. З часу коли народилася ОСОБА_10 , відносини з ОСОБА_7 погіршилися. ОСОБА_7 весь час стверджував, що проживає зі ОСОБА_3 лише заради дочки, не признавав мати відповідача та її сім`ю. Після чотирьох років сімейного життя, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 стали проживати окремо. Оскільки ОСОБА_3 є неписьменною, не мала достатньо фінансів, не мала належного житла, а тому не могла забрати дочку з собою. Їй відомо, що рішенням комісії з питань захисту прав дітей, від 23.02.2012 року дочку ОСОБА_10 залишено проживати разом із батьком ОСОБА_7 .

Спершу після розірвання відносин, ОСОБА_3 навідувала дочку. Однак їй весь час чинили перешкоди, та не допускали до дочки, стверджуючи, що дівчинка ще занадто мала, вона емоційно реагувала на прихід мами, її важко було заспокоїти. Її колишня свекруха, ОСОБА_7 стверджувала, що коли дочка ОСОБА_10 підросте, то відповідач зможе з нею спілкуватися. ОСОБА_3 також стверджувала, що коли вона намагалась побачити дочку, ОСОБА_7 , батько дівчинки, висловлював їй усні погрози, та не допускав до будинковолодіння. В подальшому ОСОБА_3 народила ще двох дітей, і в силу життєвих обставин, скрутного матеріального становища, не могла навідувати дочку. ОСОБА_3 ствердила, що зараз проживає із чоловіком та двома неповнолітніми дітьми. Дітям відомо, що в них є сестричка ОСОБА_10 . ОСОБА_3 намагалась поспілкуватись з дочкою, знаходила її в соціальних мережах, однак батько дівчинки її всюди заблокував. Коли ОСОБА_3 бачила свою дочку в сусідньому районному центрі з бабусею, то намагалась із нею поспілкуватись, однак і дівчинка і бабуся (колишня свекруха) не хотіли спілкуватись, та уникали зустрічі. ОСОБА_3 ствердила, що коли дочка ОСОБА_11 була маленькою, вона її навідувала, купляла подарунки в міру своїх фінансових можливостей, однак батько дівчинки в категоричній формі не допускав до дитини. ОСОБА_3 визнає той факт, що дійсно не навідувала дочку в школі, не зверталася до відповідних соціальних служб з позовами про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, не спілкувалась в достатньому обсязі з дитиною. ОСОБА_3 стверджує, що любить свою дочку, розуміє, що дочка весь час проживала з батьком, любила його, та відповідно є більш прихильною до нього. Смерть батька для дівчинки є важкою втратою. ОСОБА_3 не заперечує, щоб дочка ОСОБА_10 продовжувала проживати разом із дядьком, та бабусею, однак хоче спілкуватись з дочкою.

Також ОСОБА_3 ствердила, що дійсно в літку 2022 року, коли ОСОБА_7 перебував в лавах ЗСУ до неї звернулися з проханням добровільно відмовитися від батьківських прав щодо дочки, і таким чином демобілізувати ОСОБА_7 . На засіданні комісії служби у справах дітей, вона прийшла з подарунками до дочки, розуміла всю ситуацію, не заперечувала, що якщо позбавлення батьківських справ необхідне для того, щоб батька дівчинки звільнили з військової служби, то вона надасть свою згоду, однак спілкування між сторонами не налагодилося, оскільки бабуся дівчинки, та її дядько з батьком поводилися самовпевнено та зверхньо, стверджуючи, що вони і так позбавлять її батьківських прав щодо ОСОБА_10 . У зв`язку з такими висловлюваннями, ОСОБА_3 почувалася засмученою, їй було боляче слухати такі слова, а тому вона просто покинула засідання.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні попросила пробачення у дочки ОСОБА_10 , просила не позбавляти її батьківських прав. Вона хоче спілкуватися з дочкою, бачитися з нею, чи хоча б спілкуватися в соціальних мережах. Розуміє, що налагодити спілкування в такому віці вкрай важко, однак вона готова прикладати зусилля для цього.

Представник третьої особи: служби у справах дітей Яблунівської селищної ради Заячук М.Б. ствердила, що комісія вважала за необхідне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її дочки ОСОБА_10 . Вказаний висновок в основному ґрунтується на бажанні самої дівчинки. Так, неповнолітня ОСОБА_10 , жодним чином не визнає маму, не хоче чути про неї, не хоче спілкуватися з мамою. При згадці про маму дівчинка реагує емоційно неврівноважено, плаче, та не хоче нічого про неї чути. Представник ОСОБА_5 ствердила, що дійсно відповідач не навідувала дочку в школі, чи за місцем проживання, не дбала про неї, та не спілкувалася в необхідному для дитини обсязі.

Також ОСОБА_5 зазначила, що в ОСОБА_3 добра характеристика, вона проживає разом із чоловіком, має роботу, двох неповнолітніх дітей, спиртними напоями, чи наркотичними засобами не зловживає, належним чином виховує двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_3 будучи неписьменною, наймає для своїх дітей репетиторів, займається їх навчанням та вихованням. ОСОБА_5 вважає, що якщо б між дорослими родичами неповнолітньої ОСОБА_10 було налагоджене спілкування, то і підстав для позбавлення батьківських прав не було б. Також представник зазначила, що якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, та зверне увагу відповідача на необхідність змінити своє ставлення до виконання нею своїх материнських обов`язків, то служба у справах дітей Яблунівської селищної ради сприяла б у межах своїх повноважень, щодо налагодження спілкування між матір`ю та дочкою.

Неповнолітня ОСОБА_9 , в судовому засіданні зазначила, що хоче щоб її маму позбавили батьківських прав. Ствердила, що не пам`ятає маму. Мама її ніколи не навідувала ні вдома, ні в школі, не спілкувалась з нею, та покинула її коли та ще була маленькою. ОСОБА_10 весь час проживала з батьком, і саме батько займався її вихованням, разом із бабусею. Неповнолітня ОСОБА_10 також зазначила, що зі слів бабусі їй відомо, що мама зловживала алкогольними напоями, неодноразово залишала її одну, та мала погану репутацію. Також ОСОБА_10 пригадала, як мама раз навідувала її та принесла іграшку левеня.

Неповнолітня ОСОБА_10 , просила позов задовольнити в повному обсязі, хоче і надалі проживати разом із бабусею та дядьком.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 31.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання на 23.11.2022 року.

Ухвалою від 23.11.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду та, зобов`язано позивача забезпечити явку неповнолітньої ОСОБА_6 під час судового розгляду.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 25 липня 2008 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Відповідно до копій свідоцтв про народження позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 виданого 23.05.1987 року та померлого ОСОБА_7 серії № НОМЕР_3 виданого 08.10.1981 року встановлено, що вони рідні брати та мають спільних батьків, - батька ОСОБА_7 та матір ОСОБА_7 (а.с. 10).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 09.09.2022 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті м. Запоріжжя, Комунарський район Запорізької області (а.с. 11).

Відповідно до копії рішення № 220/02-12 від 23.02.2012 року, Косівська районна державна адміністрація, вирішила залишити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на постійне місце проживання з батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Вижній Березів, Косівського району (а.с. 12).

Згідно копії висновку служби у справах дітей Яблунівської селищної ради, доцільно позбавити ОСОБА_3 , 1989 р. н. батьківських прав відносно її дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13-14).

Відповідно до копії довідки № 576 від 21.09.2022 року виданої виконавчим комітетом Яблунівської селищної ради встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період перебування на військовій службі її батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з лютого 2022 року по вересень 2022 року, проживала у господарстві гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Вижній Березів, Косівського району Івано- Франківської області, який являється рідним братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 16).

Згідно Акту обстеження матеріально- побутових умов сім`ї № 73 від 05.07.2022 року встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , мав земельну ділянку 0,70 га, до складу сім`ї входила дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учениця Вижньоберезівської гімназії (а.с. 17).

Згідно Акту обстеження матеріально- побутових умов сім`ї № 98 від 21.09.2022 року встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає у будинку площею 86,5 кв. м. за адресою: с. Вижній Березів, Косівського район Івано- Франківської області. До складу його сім`ї входить мати - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та племінниця - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 учениця Вижньоберезівської гімназії. Племінниця проживала у господарстві ОСОБА_1 , у зв`язку з перебуванням її батька на військовій службі (а.с. 18).

Згідно рішення виконавчого комітету Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини та доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.42).

Згідно висновку Служби у справах дітей Яблунівської селищної ради громадянка ОСОБА_3 не піклується про фізичний та духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не допомагає матеріально, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. У зв`язку з цим, доцільно позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.43-44).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19).

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно матеріалів справи встановлено, що неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною дочкою ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 (позивач) являється рідним братом померлого ОСОБА_7 .

На даний час неповнолітня дитина ОСОБА_6 проживає разом із позивачем ОСОБА_1 його матір`ю ОСОБА_7 у господарстві за адресою с. Вижній Березів, Косівського району Івано- Франківської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на позбавленні батьківських прав ОСОБА_3 відносно її дочки ОСОБА_6 , ствердивши, що мати навмисно ухилялася від виховання своєї дочки. Його племінниця ОСОБА_10 , наполягає, щоб матір позбавили батьківських прав, а його призначили її опікуном, оскільки він також брав участь у вихованні племінниці, та з часу коли її батько перебував у лавах ЗСУ племінниця проживає з ним.

При цьому суд звертає увагу, що в судовому засіданні позивач не зміг назвати дату народження племінниці ОСОБА_10 , а також пояснити, чому протягом десяти років, ніхто із родичів дівчинки, а також її батько не порушували питання щодо належного виконання матір`ю-відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо дочки. Позивач плутався в показаннях з приводу того, як так сталося, що мати зникла з життя дочки, та чому батьки дівчинки не спілкувалися. Позивач ОСОБА_1 висловлював думку щодо неналежної репутації відповідача, зловживання нею алкогольними напоями. Висловлювання позивача щодо відповідача ОСОБА_3 були в певній мірі зневажливими.

Неповнолітня ОСОБА_9 , під час заслуховування пояснень матері-відповідача ОСОБА_3 щодо позову, поводила себе нервово, та емоційно нестабільно. Чотирнадцятирічна дівчинка демонстративно покинула залу судового засідання, та не бажала бути присутньою, під час з`ясування обставин справи. Весь час поки відповідач надавала пояснення у справі, неповнолітня ОСОБА_10 перебувала в коридорі приміщення Косівського районного суду, з іншими чоловіками. В подальшому судом було встановлено, що вказані чоловіки знайомі ОСОБА_10 , оскільки є побратимами батька ОСОБА_7 , які таким чином вирішили підтримувати дівчинку, під час судового розгляду справи.

Під час заслуховування думки неповнолітньої дитини, ОСОБА_9 ствердила, що не визнає маму, оскільки та її покинула в дитячому віці. Вона не пам`ятає маму, та ніколи з нею спілкувалася. Софія висловила категоричну думку, щодо позбавлення матері батьківських прав, та призначення її опікуном рідного дядька ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що на уточнюючі запитання суду, дівчинка плуталась у показаннях. Зокрема спершу дитина стверджувала, що не пам`ятає маму, а також те, що мама її ніколи не навідувала. В подальшому дитина стверджувала, що пам`ятає як мама її залишала без догляду в чотирирічному віці, а сама зловживала алкогольними напоями. Також дитина стверджувала, як мати якось її навідувала та принесла іграшку левеня. Софія зазначила, що їй відомо про записку, яку мати залишила коли її покидала.

На запитання суду звідки їй відомо про записку, а також зловживання мамою алкогольними напоями, дівчинка відповідала, що їй усе розказувала бабуся.

Суд зауважує, що неповнолітня ОСОБА_9 поводилася в судовому засіданні зневажливо щодо матері. Коли мати просила вибачення у дитини та намагалась пояснити життєву ситуацію, та обставини, чому так сталося, неповнолітня ОСОБА_9 , починала плакати, нервуватись, вона бажала покинути зал судового засідання, кричала в сторону матері, що вона її покинула. При цьому неповнолітню дитину заспокоював рідний дядько. Суд звертає увагу, що висловлювання дядька ОСОБА_1 під час заспокоювання дівчинки зводилися до того, щоб дитина не звертала увагу на слова матері та не реагувала на неї.

Також в судовому засіданні було встановлено, що під час того, як в неповнолітня дитина перебувала в приміщенні суду з побратимами батька, останні негативно та нецензурно висловлювались в присутності дитини щодо її матері, вживали лайливі та образливі слова характеризуючи матір дитини.

Оцінюючи думку дитини, то суд зауважує, що вік і рівень розвитку дитини цілком дозволяють їй усвідомлено висловити свою думку стосовно питання позбавлення батьківських прав. Разом з тим суд критично оцінює її думку та бажання, оскільки враховуючи пояснення самої дитини, її емоційно знервований стан, зневажливість щодо матері, а також негативні висловлювання дядька та інших осіб щодо матері, враховуючи тривале проживання дитини з батьком, та іншими родичами зі сторони батька, а також інші обставини, що характеризують спірні правовідносини, суд не виключає можливість прямого впливу родичів зі сторони батька на думку дитини.

При цьому суд зауважує, що має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК). При вирішенні даної справи суд вважає, що думка дитини, хоча і має важливе значення, однак не може бути вирішальною у даному спорі.

Суд звертає увагу, що права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Указану правову позицію викладено також у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі N 753/2025/19 (провадження N 61-1344св20).

Що стосується висновків служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , щодо її дочки ОСОБА_12 , то суд звертає увагу на наступне.

Так, в матеріалах справи міститься два висновки, один з яких було надано за заявою батька ОСОБА_7 , а інший висновок надано вже в той час коли судом було відкрито провадження у справі за позовом рідного дядька неповнолітньої дитини ОСОБА_1 .

Вказані висновки оцінюються судом критично, оскільки їх зміст містить тільки наведені статистичні дані щодо документів, які були надані саме позивачем до позовної заяви. При цьому на засіданні комісії ні думка батька ОСОБА_7 , ні думка дядька ОСОБА_1 , ні думка дитини ОСОБА_6 особисто членами комісії не заслуховувалася. Висновки комісії ґрунтуються на обставинах які зазначені в заявах ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що висновки які міститься в матеріалах справи не містять жодної доказової інформації яка б свідчила про невиконання батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_3 , в тому числі за можливості свідчення сусідів, родичів чи інших суб`єктів, які можуть володіти інформацією щодо предмета спору. З висновків взагалі незрозуміло, чи обстежувались умови проживання дитини, та чи з`ясовувалась інформація участі матері за місцем навчання дитини, не опитувались класний керівник, тощо.

Надаючи остаточні висновки та переконливо стверджуючи про доцільність позбавлення батьківських прав, Службою у справах дітей Яблунівської селищної ради, взагалі не були з`ясовані причини з яких відповідач не брала участі у вихованні та відвідуванні дитини, не встановлені, наявність чи відсутність перешкод зі сторони позивача, чи інших членів сім`ї позивача у наданні матері (відповідачу ОСОБА_3 ) дитини для спілкування та прийняття участі відповідачем у вихованні дитини.

Крім того, представник Служби у справах дітей, не надала інформації про те, що відповідач був ознайомлена з вказаним висновком, адже відповідач у випадку ознайомлення з таким висновком та непогодження з ним, має право його оскаржити. Матеріали справи такої інформації не містять.

Що стосується пояснень відповідача ОСОБА_3 , яка визнала, що дійсно її дочка проживала тривалий час з батьком, однак в силу життєвих обставин, вона належним чином не спілкувалася з дочкою, не приділяла їй уваги в достатньому обсязі, то такі заслуговують на увагу. При цьому мати ОСОБА_3 ствердила, що розуміє міцність сімейних зв`язків дочки ОСОБА_10 з рідним дядьком та бабусею по лінії батька, не заперечує щоб дівчинка і надалі проживала з ними, однак мати-відповідач хоче спілкуватись з дочкою, бачитись. Мати хотіла б познайомити дочку ОСОБА_10 з двома іншими неповнолітніми дітьми, яким відомо, що в них є старша сестричка. Відповідач ОСОБА_3 висловила думку, що можливо, якби вона в свій час мала підтримку фінансову чи родинну, була більш грамотною, та сміливою, щоб прикласти зусилля щодо спілкування з дочкою, то ситуації, яка склалась на сьогоднішній момент можна було б уникнути. Проте, в ситуації, що склалась мама-відповідач переконана, що налагодити спілкування з дочкою ОСОБА_10 можливо, і вона готова прикладати зусилля для цього.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п. п 57, 58).

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).

Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, винесеній у справі № 753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що обставини, на які посилається позивач у своєму позові, наразі не можуть бути підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав, обставини дійсної справи свідчать про відсутність належного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності належного спілкування, різних світоглядів, та існування давніх взаємних образ один на одного всередині родини. Суду не надано доказів того, що мати не має шансу на виправлення своєї поведінки щодо участі у вихованні дочки, тому з урахуванням думки дитини, її віку (14 років), яка через нетривалий час досягне повноліття, суд вважає в даному випадку неправильним розривати зв`язок з матір`ю на цей час й вважає за необхідне надати можливість виправитися матері в майбутньому. Згідно роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 171 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_6 , Яблунівська селищна рада Косівського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо своєї дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування Яблунівської селищної ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_3 щодо дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17 квітня 2023 року.

Суддя Ю. С. Кіцула