Справа № 455/778/21
Провадження № 2/455/32/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

25 липня 2023 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Борковська Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

01.06.2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд встановити факт її проживання разом зі спадкодавцем - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , та після його смерті відкрилась спадщина. На підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Старосамбірською держконторою 23.12.1999 р. за реєстром № 1823, спадкодавцю на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . У свою чергу, в неї на праві власності перебуває квартира АДРЕСА_2 , підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на основі якого вона успадкувала відповідну квартиру від матері ОСОБА_4 .

Зазначає, що до смерті ОСОБА_3 вона протягом строку не менше 5 років спільно із сім`єю, у т. ч. з покійною мамою, опікувалася спадкодавцем, який був у похилому віці, доглядала його до моменту смерті, а також постійно фактично проживала у зазначеному будинку АДРЕСА_3 разом із спадкодавцем, будучи пов`язаною з ним спільним побутом, здійснювала догляд, поточне утримання та ремонт у згаданих квартирах.

Крім того зазначає, що спадкодавцем не було складено заповіту, і вказує, що у ОСОБА_3 серед родичів є лише племінник ОСОБА_2 син його рідного брата ОСОБА_5 який відповідно до ст. 1265 ЦК України мав право на спадкування за законом у п`яту чергу. Водночас, майнових спорів з ОСОБА_2 з приводу заявлених вимог про спадкування щодо квартири не існує. ОСОБА_6 відомі усі обставини справи і проти позовних вимог він не заперечує.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2021 дану справу передано для розгляду судді Кушніру А.В.

Ухвалою судді від 28.09.2021 провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Ухвалою суду від 14.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Білик П.Б. не з`явилися, проте від адвоката Білик П.Б. надійшла до суду заява в якій просить справу розглядати за відсутності позивача та його представника на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте від міського голови Куляс П. надійшов лист в якому зазначає, що Добромилька міська рада позов визнає та просить справу розглядати без участі представника Добромильської міської ради.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, проте 13.04.2023 подав суду заяву в якій зазначив, що позов визнає та просить справу розглядати за його відсутності.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 63 роки, місце смерті - смт.Нижанковичі Старосамбірського району Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 05.09.2018 ( а.с.7).

На підставі до Договору купівлі-продажу, посвідченого Старосамбірською держконторою 23.12.1999 р. за реєстром № 1823, та реєстраційного посвідчення, виданого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації від 08.02.2000, спадкодавцю ОСОБА_3 за життя належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 8-10).

Як вбачається з копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 складеного Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації 07.11.1993 загальна площа квартири складає 21 кв.м. (а.с.15,16).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_3 в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався (а.с.71).

У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), за параметрами запиту: ОСОБА_3 - за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.70).

Також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.05.2018 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 123256816 від 08.05.2018 ( а.с.13,11).

Як слідує зі змісту нотаріально посвідчених письмових заяв-свідчень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їм відомо, що квартирі АДРЕСА_2 проживала ОСОБА_4 разом із сім`єю, зокрема дочкою ОСОБА_1 та з кінця 1990-х років, по сусідству разом з ними у квартирі АДРЕСА_1 мешкав ОСОБА_3 - чоловік похилого віку, який потребував постійного догляду. ОСОБА_1 опікувалася як мамою, так і ОСОБА_3 не менш як 5 років і до смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 разом із сім`єю доглядала за останнім, постійно фактично проживала у зазначеному будинку АДРЕСА_3 , будучи пов`язаною з ним спільним побутом, здійснювала поточне утримання, ремонт згаданих квартирах. ОСОБА_3 добре ставився до ОСОБА_9 і ще за життя передав оригінали всіх документів на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві приватної власності. ОСОБА_1 продовжувала утримувати весь будинок АДРЕСА_3 і після смерті ОСОБА_3 , так і після смерті матері, станом на сьогодні провела його капітальний ремонт ( а.с.97, 98).

Спірні правовідносини врегульовані наступними нормами права.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

З урахуванням положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1289 ЦК України.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме:

1)проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

2)на час відкриття спадщини має сплинути що найменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17 (провадження №61-7058св19);від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17 (провадження № 61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження №61-17111св20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), підлягають врахуванню правила частини другої ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( ст.79 ЦПК ).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно ст.77ЦПКУкраїни належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 552/196/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Однак, звертаючись з даним позовом, позивачкою ОСОБА_1 не надано належних та достовірних доказів про те, що протягом більше п`яти років вона з померлим ОСОБА_3 вела спільне господарство, що вони мали спільний бюджет, разом здійснювали покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг, наявність спільних витрат, спільного побуту, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо.

Показання, які зазначені в нотаріально засвідчених заявах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не дають достатньо підстав дійти висновку, що позивачка ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_3 складали сім`ю, а саме, що вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, оскільки із таких заяв не вбачається, що заявники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заходили до житла спадкодавця, відвідували його, проживали постійно поруч із померлим, а тому відсутні підстави вважати, що їм достеменно відомо такі обставини.

Сам по собі факт надання позивачкою ОСОБА_1 певної допомоги ОСОБА_3 за життя останнього не свідчить про спільне проживання однією сім`єю, наявність спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї, а тому не є правовою підставою для задоволення позову.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року у справі №552/196/20. Подібних висновків Верховний Суд також дійшов у постановах від 28 травня 2021 у справі № 182/653/17, від 06 листопада 2020 року у справі №755/8542/17, від 21 квітня 2021 року у справі № 638/15073/18, 02 червня 2021 року у справі № 133/960/19.

Також позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо ведення спільного бюджету та спільних витрат.

Приписами ст. 1264 ЦК України захищаються права тих осіб, яких спадкодавець вважав своєю сім`єю і які проживали з ним впродовж тривалого часу.

Матеріалами справи не містять достатніх доказів та підтвердження таких обставин.

Власне ставлення позивачки ОСОБА_1 до померлого ОСОБА_3 , не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі ст.1264 ЦК України, дає право на спадщину.

Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 552/196/20.

При цьому суд зазначає, що необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту її спільного проживання з ОСОБА_3 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка проживала з спадкодавцем по сусідству і вона, маючи власне житло, надавала спадкодавцю допомогу в догляді та по господарству, що не є тотожним із фактом проживання однією сім`єю. Доказів саме проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, позивачем суду не надано.

До таких висновків дійшов і Верховний Суд в аналогічній справі, залишивши без задоволення касаційну скаргу особи, яка проживала по сусідству з померлим, надавала тому за життя допомогу та не довела факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю (постанова від 27.05.2021 року у справі №552/196/20).

Крім того, слід зазначити, що з монету набуття покійним ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 23.12.1999 і до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 пройшло менше п`яти років, а саме: 4 роки, 11 місяців, 18 днів (23.12.1999 - 10.12.2004). При цьому жодних доказів проживання останнього за вказаною адресою ще до набуття ним права власності на вказане майно матеріали справи не містять.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт її постійного проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за недоведеністю.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на спірну квартиру АДРЕСА_1 , то в задоволенні таких необхідно також відмовити, оскільки такі вимоги є похідними від вищевказаних позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за позивачкою.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 ;

Відповідачі:

- Добромильська міська рада Самбірського району Львівської області, місцезнаходження м. Добромиль, пл.Ринок, буд.1, Самбірський район Львівська область, ЄДРПОУ - 04056003;

- ОСОБА_2 , місце проживання: с. Муроване Самбірський район Львівська область.

Суддя А.В.Кушнір