У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

Справа №534/387/23

Провадження №2/534/92/23

16 травня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді Комарової Д.Ю.,

за участі: секретаря судового засідання Струц А.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому просить припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягувались на підставі судового наказу Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.11.2020 в розмірі частини заробітку, починаючи з 28.09.2020 і до досягнення сином повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 17.03.2023 позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

11.04.2023 задоволено клопотання відповідача та ухвалою суду здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначенням справи до підготовчого судового засідання.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони до суду не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь витрат на правову допомогу. Справу просив слухати у його відсутність.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшло заперечення на клопотання відповідача щодо компенсації здійснених ним витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на правничу допомогу, в якій просить зменшити суму витрат до 2 000 грн..

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду, суд постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

За таких обставин, враховуючи, що підстав для незадоволення заяви про залишення позову без розгляду не встановлено, суд вважає, що заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про залишення позову без розгляду підлягає задоволенню.

Питання про судові витрати по справі вирішено судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2, 3, 4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, у пунктах 21, 39 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що "при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи".

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат згідно позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19), від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20), від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2023 року у справі № 484/449/22 (провадження № 61-10140св22) зазначено: "судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначено, що "відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон № 265/95-ВР, Положення № 13 та Положення № 148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціальних норм законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта".

Згідно з ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, представником відповідача надано до суду договір про надання правової (правничої) допомоги б/н від 28.02.2023 про надання правової допомоги у цивільній справі, укладений з адвокатом Малекою І.В. та Васічем О.Є. , а також довідку в судовій справі №534/387/23 щодо вартості професійної правничої допомоги у справі або судових витрат від 05.04.2023.

Згідно довідки фіксованого гонорару за надання правової допомоги у цивільній справі адвокатом Малекою І.В., яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №345, виданого Полтавською областою КДКА 09.04.2002, відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 28.03.2023 надавалися такі послуги як: ознайомлення з матеріалами справи, аналіз норм права у спірних правовідносинах, аналіз/вивчення доказів клієнта, вивчення висновків Верховного Суду у подібних спірних правовідносинах, складання відзиву/заперечення на позов 12 000 грн, представництво клієнта (участь адвоката) в судових засіданнях, в суді першої інстанції (за кількістю засідань не більше трьох) 12 000 грн (а.с.82).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсної вартості та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Частиною 5 статті 142 ЦПК передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд зазначає, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відкрито ухвалою суду від 17.03.2023 за правилами спрощеного позовного провадження. За клопотанням позивача 11.04.2023 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явилялись, представник відповідача ОСОБА_5 звернулась на адресу суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. Тобто участь адвоката Малеки І.В. у судовому засіданні 11.04.2023 було лише один раз.

Щодо заперечення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 суд погоджується, що дана справа не дуже великої складності, сума заявлених до відшкодування витрат є явно завищеною. Твердження представника позивача про те, що у клопотанні не зазначено кількості витраченого часу представником відповідача, суд зазначає про не обов`язковість зазначення даної інформації.

Судом встановлено, що правнича допомога полягала в ознайомленні з обставинами справи, наданні консультації, підготовки, поданні відзиву на позовну заяву, участі в одному судовому засіданні, написанні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу.

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, та значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) грн, які складаються: ознайомлення з матеріалами справи, аналізу норм права у спірних правовідносинах, аналізу та збирання доказів клієнта, вивчення висновків Верховного Суду у подібних спірних правовідносинах, складання відзиву на позов, клопотань, а також представництва клієнта (участь адвоката) в судовому засіданні в суді першої інстанції

На підставі викладеного, керуючись ст. 142, 200, 257, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без розгляду.

Клопотання відповідача щодо компенсації витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) грн.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.Ю. Комарова