печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.

справа 757/11758/18-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів,

представник позивача: ОСОБА_2.

представник відповідача: Кобзар Ю.Б.

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», який в подальшому уточнив (т. 1 а.с. 93-95), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на його користь суму грошових коштів:

- за договором від 15 червня 2011 року № SAMDN6325 у розмірі 100 000,00 грн. із урахуванням 14 % річних у розмірі 66 547,95 грн., а всього - 166 547,95 грн.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 16 816,69 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 230 311,34 грн. відповідно до статті 625 ЦК України;

- за договором від 06 березня 2014 року № SAMDN187 (із розрахунку вартості 1 дол. США за курсом НБУ станом на 05 грудня 2018 року у розмірі 28,17) у розмірі 351 588,08 грн., що є тілом депозиту, та відсотки за депозитом у розмірі 167 124,72 грн., а всього - 518 712,80 грн.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 51 412,72 грн. відповідно до статті 625 ЦК України;

- за договором від 17 грудня 2013 року № SAMDNWFD500 (із розрахунку вартості 1 дол. США за курсом НБУ станом на 05 грудня 2018 року у розмірі 28,17) у розмірі 760 590,00 грн. з урахуванням 9 % річних за договором у розмірі 325 386,60 грн., а всього - 1 085 976,60 грн.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 112 864,36 грн. відповідно до статті 625 ЦК України;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.;

- стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 300,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ТОВ «ФК «Фінілон», про захист прав споживачів, стягнення коштів, процентів, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором банківського вкладу від 15 червня 2011 року № SАMDN6325 у загальній сумі 211 895,54 грн., заборгованість за договором банківського вкладу від 06 березня 2014 року № SАMDN8187 у загальній сумі 544 459,50 грн., заборгованість за договором банківського вкладу від 16 вересня 2013 року № SАMDN9463 у загальній сумі 848 874,41 грн., та на користь держави 2 407,85 грн. судового збору (т. 1 а.с. 196-202).

Постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року залишено без змін (т. 2 а.с. 5-11).

Постановою Верховного Суду від 12.05.2022 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року скасовано, а справу № 757/17758/18-ц передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 69-77).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2022 року цивільну справу розподілено для розгляду судді Батрин О.В. (т. 2 а.с. 79-80).

Ухвалою суду від 27.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче провадження на 22.08.2022 року (т. 2 а.с. 81).

Ухвалою суду від 24.09.2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 15.11.2021 р. (т. 2 а.с. 37).

12.08.2022 року від представника відповідача - Кобзар Ю.Б. надійшли додаткові письмові пояснення з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 12.05.2022 року (т. 2 а.с. 101-108), відповідно до яких просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 року замість АТ КБ «Приватбанк» стало боржником за депозитними договорами, укладеними між позивачем та АТ КБ «Приватбанк», які є предметом спору, а тому ТОВ «ФК «Фінілон» несе відповідальність перед позивачем за неповернення вкладів. Будь-яких письмових заперечень від позивача відносно переведення банком зобов`язань на ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами, які є предметом спору на адресу банку не надходило, а отже, таке переведення боргу було здійснено зі згоди позивача. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача не піддягають задоволенню, оскільки вказане є порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Посилаючись на норми ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 ЦПК України вважає, що позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним у позові відповідачем. З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/515/17 відсутні підстави для нарахування відсотків після дати розірвання договорів банківських вкладів, оскільки у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Крім того, оскільки АТ КБ «Приватбанк» з 17.11.2014 року не є боржником за договорами, які є предметом спору, том іу відсутні підстави для нарахування та стягнення з банку 3% річних та інфляційних втрат.

10.11.2022 року від представника позивача - Осадчої Н.О. до суду надійшли додаткові письмові пояснення з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 12.05.2022 року (т. 2 а.с. 124-129), відповідно до яких зазначила, що вирішуючи спір суди застосували ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», проте, як вбачається з прохальної частини заявлених позовних вимог, позивач не ставив питання щодо стягнення з відповідача на його користь неустойки в розмірі 3%.

Ухвалою суду від 10.11.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача Кобзар Ю.Б. про зупинення провадження у справі відмовлено (т. 2 а.с. 131).

Ухвалою суду від 10.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.02.2023 року (т. 2 а.с. 132).

10.01.2023 року від представника відповідача - Кобзар Ю.Б. надійшли додаткові письмові пояснення (т. 2 а.с. 139-147), відповідно до яких АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 року замість АТ КБ «Приватбанк» стало боржником за депозитними договорами, укладеними між позивачем та АТ КБ «Приватбанк», які є предметом спору, а тому ТОВ «ФК «Фінілон» несе відповідальність перед позивачем за неповернення вкладів.

06.03.2023 року від представником відповідача - Кобзар Ю.Б. подано додаткові письмові пояснення (т. 2 а.с. 158-162), відповідно до яких надано орієнтовні розрахунку відсотків по договорам банківських вкладів.

03.04.2023 року від представника відповідача - Кобзар Ю.Б. надійшли додаткові письмові пояснення, відповідно до яких просила приєднати до матеріалів справи первинні документи, які підтверджують факт перерахування грошових коштів позивача на рахунок ТОВ «ФК «Фінілон».

Представник позивача ОСОБА_2. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Кобзар Ю.Б. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи ТОВ «ФК «Фінілон» до судового засідання не з`явився з невідомих причин.

За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність представника третьої особи, оскільки у справі достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 15 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SАMDN6325 (вклад стандарт), на виконання якого позивачем внесено 100 000,00 грн. (т. 1 а. с. 15-17).

06 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SАMDN8187 (вклад стандарт), на виконання якого позивачем внесено 12 480,94 дол. США (т. 1 а. с. 18-20).

16 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SАMDN9463 (вклад стандарт), на виконання якого позивачем внесено 27 000,00 дол. США (т. 1 а. с. 21, 22).

17 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDNWFD500 вклад «Стандарт» (початкова сума вкладу - 27 000,00 дол. США), за умовами якого ставка по вкладу складає 9 % річних (т. 1 а. с. 23).

За умовами укладених договорів АТ КБ «ПриватБанк» сплачує ОСОБА_1 проценти по вкладу, а саме:

- згідно з договором від 15 червня 2011 року № SАMDN6325 у розмірі 14 % річних,

- згідно з договором від 06 березня 2014 року № SАMDN8187 - 10 % річних,

- згідно з договором від 17 грудня 2013 року № SAMDNWFD500 - 9 % річних.

У зв`язку із закінченням строків дії договору вкладу від 15 червня 2011 року № SАMDN6325 01 квітня 2016 року ОСОБА_1 направив до АТ КБ «ПриватБанк» вимогу про повернення йому суми вкладів та нарахованих відсотків (т. 1 а. с. 27).

Вказана вимога отримана банком 04 квітня 2016 року (т. 1 а. с. 28).

У зв`язку із закінченням строків дії договору вкладу від 06 березня 2014 року № SАMDN8187 01 квітня 2016 року ОСОБА_1 направив до АТ КБ «ПриватБанк» вимогу про повернення йому суми вкладів та нарахованих відсотків (т. 1 а. с. 26).

Вказана вимога отримана банком 05 квітня 2016 року (т. 1 а. с. 28).

У зв`язку із закінченням строків дії договору вкладу від 17 грудня 2013 року № SAMDNWFD500 16 грудня 2015 року ОСОБА_1 направив до АТ КБ «ПриватБанк» вимогу про повернення йому суми вкладів та нарахованих відсотків (т. 1 а. с. 25).

Вказана вимога отримана банком 17 грудня 2015 року (т. 1 а. с. 28).

Листом від 23 грудня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20151221/1360 відповідач повідомив про неможливість виконання вимог позивача у зв`язку із припиненням діяльності банку на території АР Крим та міста Севастополя (т. 1 а. с. 29, 30).

31 січня 2018 року ОСОБА_1 направив лист-претензію про повернення йому суми вкладів та нарахованих відсотків за депозитними договорами (т. 1 а. с. 31-34).

Лист-претензію банк отримав 09 лютого 2016 року (т. 1 а. с. 36).

Листом від 21 лютого 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20180214/2648 відповідач повідомив про неможливість виконання вимог позивача у зв`язку із припиненням діяльності банку на території АР Крим та міста Севастополя (т. 1 а. с. 37, 38).

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України такі договори є розірваними через два банківських дні з дати отримання заяви, тобто з 07.04.2016 року, 08.04.2016 року та 20.12.2015 року відповідно.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 Положення).

Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Судом встановлено, що внесення грошових коштів підтверджуються договорами та платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, відповідачем було надано належним чином посвідчений витяг з електронного додатку № 1 до договору про переведення боргу від 17.11.2014 р., який містить розмір боргу за депозитними договорами, відповідно до якого за договором № SАMDN6325 від 15.06.2011 р. сума вкладу становить 101 084,93 грн., за договором № SАMDN8187 від 06.03.2014 р. сума вкладу становить 12 480,94 дол. США, за договором № SAMDNWFD500 від 17.12.2013 р. сума вкладу становить 27 133,15 дол. США (т. 1 а.с. 175).

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено вказані договори банківського вкладу. До того ж представником відповідача факт укладання договорів між ним та позивачем не заперечувався.

На підставі положень договорів, які є аналогічними, строк їх дії був неодноразово пролонгований.

Заперечуючи щодо позову, відповідач посилався на те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем, що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки останнє на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 р. замість АТ КБ «Приватбанк» стало боржником за депозитним договором, укладеним сторонами, суд відхиляє, оскільки суду не надано доказів, а саме письмової згоди кредитора - позивача у справі на заміну боржника - АТ КБ «Приватбанк» у зобов`язанні за депозитним договором на іншу особу - ТОВ «ФК «Фінілон», що виключає здійснення заміни боржника у зобов`язання відповідно до положень ст. 520 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

ідповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сум вкладів, з урахуванням позовних вимог та положень ст. 13 ЦПК України в розмірі 100 000,00 грн., 12 480,94 дол. США, та 27 000,00 дол. США відповідно, оскільки між сторонами було укладено договори банківського вкладу.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України визначає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Тому, позовні вимоги про стягнення коштів, внесених за договорами депозитного вкладу, підлягають стягненню у відповідній іноземній валюті - долари США, а не в їх гривневому еквіваленті.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «;Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260).

Згідно з п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014 року також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк».

За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню.

Водночас, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Тому, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя.

Неможливість банку здійснити повернення вкладу позивачеві у зв`язку з тим, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», судом не беруться до уваги, оскільки згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Тому, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення сум банківських вкладів з цих підстав є безпідставним.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, то суд дійшов до наступного висновку, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Умовами договорів банківського вкладу передбачено його пролонгацію на умовах договору банківського вкладу. При чому, розрахунок процентів на новий строк при продовженні дії договору банківського вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжених депозитних вкладів, а у разі їх розірвання за процентною ставкою «На вимогу».

Згідно з п. 6 договору вкладу № SАMDN6325 від 15.06.2011 року, укладеного між сторонами, якщо по закінченні строку вкладу вкладник не заявить банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, який зазначений в розділі «дані по вкладу» цього договору. Строк вкладу продовжується багаторазово без явки вкладника до банку. Новий строк вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

Відповідно до п. 7 договору сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального строку вкладу з дати початку продовження мінімального строку вкладу клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані за ставкою «на вимогу» за фактичний строк користування вкладом.

Аналогічні положення містяться і в договорах № SАMDN8187 від 06.03.2014 року, № SAMDNWFD500 від 17.12.2013 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що строком вимоги позивача в даному випадку є дата отримання відповідачем заяв про розірвання договорів банківських вкладів плюс 2 банківські дні, що передбачено укладеними сторонами договорами банківських вкладів, тобто датами розірвання договорів вкладу вважаються - 07.04.2016 року, 08.04.2016 року та 20.12.2015 року відповідно.

Суд визначив наступний розрахунок відсотків за користування вкладами в межах позовних вимог.

Відповідно до Витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга № б/н от 17.11.2014» розмір заборгованості перед позивачем станом на 17.11.2014 року, зокрема, відсотків за договором вкладу № SАMDN6325 від 15.06.2011 року становить 2 465,75 грн., за договором вкладу № SАMDN8187 від 06.03.2014 року становить 106,00 дол. США, № SAMDNWFD500 від 17.12.2013 року становить 319,56 дол. США.

1. за договором № SАMDN6325 від 15.06.2011 року за період з 18.11.2014 року по 06.04.2016 року: 100 000 грн. х 505 днів х 14% / 365 = 19 369,85 грн., а разом за період з 15.06.2011 року по 06.04.2016 року розмір відсотків (19 369,85 грн. + 2 465,75 грн.) складає 21 835,61 грн.

2. за договором № SАMDN8187 від 06.03.2014 року за період з 18.11.2014 року по 07.04.2016 року: 12 480,94 дол. США х 506 днів х 10% / 365 = 1 730,23 дол. США, а разом за період з 06.03.2014 року по 07.04.2016 року розмір відсотків (1 730,23 дол. США + 106,00 дол. США) складає 1 836,23 дол. США.

3. за договором № SAMDNWFD500 від 17.12.2013 року за період з 18.11.2014 року по 19.12.2015 року: 27 000,00 дол. США х 396 днів х 9% / 365 = 2 636,38 дол. США, а разом за період з 17.12.2014 року по 19.12.2015 року розмір відсотків (2 636,38 дол. США + 319,56 дол. США) складає 2 955,94 дол. США.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування вкладами підлягають задоволенню частково, з урахуванням наданих сум заборгованості відповідачем, а саме: за договором вкладу № SАMDN6325 від 15.06.2011 року у розмірі 21 835,61 грн., за договором вкладу № SАMDN8187 від 06.03.2014 року - 1 836,23 дол. США, за договором вкладу № SAMDNWFD500 від 17.12.2013 року - 2 955,94 дол. США.

Що стосується позовних вимог про нарахування та стягнення відсотків за період з 07.04.2014 року по 30.11.2018 року (з урахуванням позовних вимог), то суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, виходячи з такого.

Відповідно до заяви позивача договори банківського вкладу є розірваними на підставі положень 653 ЦК України з 07.04.2016 року, 08.04.2016 року та 20.12.2015 року відповідно.

Отже, договірні зобов`язання на майбутнє, після розірвання договорів банківського вкладу, між сторонами припинилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Виплата ж передбачених договором та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договору вкладу та після припинення таких договору вказані проценти не нараховуються.

Тому положення ст. 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після розірвання договору банківського вкладу, яким припинено договори вкладу, не застосовуються.

Відповідний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 9 листопада 2021 року у справі 320/5115/17 з подібних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку 3% та інфляційних втрат, наданого позивачем, його здійснено таким чином:

1. за договором № SАMDN6325 від 15.06.2011 року за період 02.04.2016 року по 31.10.2018 року на тіло депозиту: 100 000 грн. х 3% х 942 днів / 365 = 7 742,47 грн., та за період 16.04.2016 року по 31.10.2018 року на суму нарахованих відсотків: 67 736,99 грн. х 3% х 1 659 днів / 365 = 9 074,22 грн., інфляційні втрати 166 547,95 грн. х 238,29% - 166 547,95 грн. = 230 311,34 грн.

2. за договором № SАMDN8187 від 06.03.2014 року за період 02.04.2016 року по 31.10.2018 року на тіло депозиту: 12 480,94 дол. США х 3% х 972 днів / 365 = 997,11 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 28 088,52 грн., та за період 07.04.2014 року по 30.11.2018 року на суму нарахованих відсотків: 5 932,72 дол. США х 3% х 1698 днів / 365 = 827,98 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 23 324,20 грн.

3. за договором № SAMDNWFD500 від 17.12.2013 року за період 17.12.2015 року по 30.11.2018 року на тіло депозиту: 27 000,00 дол. США х 3% х 1079 днів / 365 = 2 394,49 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 67 452,87 грн., та за період 07.04.2014 року по 30.11.2018 року на суму нарахованих відсотків: 9 926,38 дол. США х 3% х 1698 днів / 365 = 1 612,05 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 45 411,49 грн.

Водночас, вказаний розрахунок є неправильним, оскільки позивачем неправильно взято період, за який необхідно здійснювати розрахунок та відповідно неправильно розраховано кількість днів прострочення.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3% річних за основу береться прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році) (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц).

У зв`язку з наведеним 3% річних має становити:

1. за договором № SАMDN6325 від 15.06.2011 року за період з 07.04.2016 року (дата розірвання договору) по 31.10.2018 року: 100 000 грн. х 3 х 937 днів / 365 = 7 701,36 грн.

2. за договором № SАMDN8187 від 06.03.2014 року за період з 08.04.2016 року (дата розірвання договору) по 31.10.2018 року: 12 480,94 дол. США х 3 х 936 днів / 365 = 960,17 дол. США.

3. за договором № SAMDNWFD500 від 17.12.2013 року за період з 20.12.2015 року (дата розірвання договору) по 31.10.2018 року: 27 000,00 дол. США х 3 х 1046 днів / 365 = 2 321,26 дол. США.

При цьому, інфляційні втрати за договором № SАMDN6325 від 15.06.2011 року за період з 07.04.2016 року (дата розірвання договору) по 31.10.2018 року складають: 100 000 грн. х 351,44% (індекс інфляції) - 100 000 грн. = 35 144,94 грн.

Крім того, суд не бере до уваги доводи позивача про переоформлення вкладу за договором № SAMDN463 від 16.09.2013 року згідно з договором № SAMDNWFD500 від 17.12.2013 року, вклад «Стандарт», початкова сума вкладу - 27 000,00 дол. США, за умовами якого ставка по вкладу становить 9% річних, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного суду не надано.

При цьому, суд не бере до уваги додаткові письмові пояснення представника позивача (т. 1 а.с. 153), відповідно до яких зазначає, що в позовній заяві та в уточненій позовній заяві допущено описку та вказано про необхідність стягнення вкладу та відсотків за договором № SAMDNWFD500 від 17.12.2013 року замість договору № SAMDN463 від 16.09.2013 року та правильно вважати необхідність стягнення вкладу та відсотків за договором № SAMDN463 від 16.09.2013 року. Суд відхиляє такі додаткові пояснення, оскільки нормами цивільно-процесуального законодавства не передбачено подання заяв про виправлення описок у позовній заяві та в уточненій позовній заяві. Заяви про зміну предмету позову щодо правильного зазначення договору вкладу № SAMDN463 від 16.09.2013 року від позивача не надходило. Крім того, відповідно до даних цивільної справи, вказані договори вкладу є різними договорами, з різною датою укладення, та різними відсотковими ставками (т. 1 а.с. 21-23).

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що ні чинним законодавством, ні договорами, укладеними між позивачем та відповідачем, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неповерненням банком грошових коштів, переданих на депозит.

Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Загальна сума, яка підлягає стягненню - суми вкладів: 100 000 грн., 12 480,94 дол. США, 27 000,00 дол. США; відсотки - 21 835,61 грн., 1 836,23 дол. США, 2 955,94 дол. США, 3% річних у розмірі 7 701,36 грн., 960,17 дол. США, 2 321,26 дол. США, а також інфляційні втрати у розмірі 35 144,94 грн.

Суд конвертує загальну суму вкладів, загальну суму відсотків та 3% річних, інфляційних втрат у гривню за офіційним курсом Національного банку України, встановленим станом на 31.10.2018 року (28,17 грн. за 1 дол. США), що становить 1 212 178,08 грн. + 156 831,04 грн., а також 3% річних у розмірі 100 134,45 грн. та інфляційні втрати у розмірі 35 144,94 грн. = 1 504 288,51 грн.

Відповідно до ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» станом на час подання позову (05.04.2018 року) позивач повинен був сплатити з урахуванням ціни позову судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, тобто 15 042,88 грн.

Максимальний розмір судового збору станом на 05.04.2018 року складав 8 810,00 грн.

Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8 810,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою у розмірі 9 300,00 грн., суд враховує таке.

За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача під час підготовки позову до суду та під час розгляду справи на підставі договору про надання правової допомоги від 23.01.2018 р. № 11-а/18 та ордеру серії ХВ № 000004 від 23.01.2018 р. представляла адвокат Баценюк Н.М. (т. 1 а.с. 45-48).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17)

Зважаючи на те, що матеріали справи містять документи, що свідчать про оплату позивачем гонорару адвокату Баценюк Н.М., зокрема, квитанцію № 985657 від 26.01.2018 року про сплату послуг правового допомоги за договором № 11-а/18 (т. 1 а.с. 49), та розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу (т. 1 а.с. 132), вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 9 300,00 грн. підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 625, 1058, 1060, 1061, 1064 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредитний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 :

- за договором № SАMDN6325 від 15.06.2011 року суму вкладу в розмірі 100 000 грн., відсотки у розмірі 21 835 грн. 61 коп., 3% річних у розмірі 7 701 грн. 36 коп., інфляційні втрати у розмірі 35 144 грн. 94 коп.

- за договором № SАMDN8187 від 06.03.2014 року суму вкладу у розмірі 12 480,94 доларів США, відсотки у розмірі 1 836,23 доларів США, 3% річних у розмірі 960,17 доларів США.

- за договором за договором № SAMDNWFD500 від 17.12.2013 року суму вкладу у розмірі 27 000,00 доларів США, відсотки у розмірі 2 955,94 доларів США, 3% річних у розмірі 2 321,26 доларів США.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредитний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 9 300 грн. 00 коп.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредитний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 8 810 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

відповідач: Акціонерне товариство «Кредитний банк «Приватбанк»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, .

третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»: 49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, будинок 29-А,

Суддя О.В.Батрин