ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4415/23 Справа № 199/1895/23 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2023 року (ухвалену під головуванням судді Спаї В.В.) у цивільній справі №199/1895/23 за позовом приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича інтересах позивача (боржника у виконавчому провадженні) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. звернувся в інтересах інших осіб до боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що на його виконанні перебувають виконавчі листі від 05.03.2021 року та 15.09.2022 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованості за договірними відносинами. В процесі їх виконання приватним виконавцем отримано інформацію про укладення божником ОСОБА_1 договору позики із ОСОБА_2 , за яким він у судовому порядку просить стягнути із ОСОБА_1 суму боргу та проценти.

Зазначений правочин ОСОБА_6 вважає таким, що укладений на шкоду інтересам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як кредиторів, а тому просить визнати недійним та скасувати договір позики, оформлений розпискою від 05 січня 1999 року, складений ОСОБА_1 про отримання у позику від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 950 000,00 грн.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2023року позовну заяву, яка подана приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. в інтересах інших осіб повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. просить скасувати ухвалу суду та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи.

Зокрема, посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду вважає, що він наділений правом як приватний виконавець звернутись в інтересах боржника із позовом у справах пов`язаних зі збереженням (захистом) майнового інтересу боржника за для мети здійснення виконавчого провадження

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Чередняк І.О. надійшов відзив, в якому він просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу - без змін, як законну та обґрунтовану. Крім того просив стягнути з приватного виконавця судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн. Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 не наділяв приватного виконавця правом звернення до суду від його імені та випадково дізнався про подачу такого позову. Також звертає увагу, що у справі на яку посилався апелянт як преюдиційну, Верховним Судом винесена окрема думка у якій зроблено висновки, що приватний виконавець не має права звертатись до суду в інтересах боржника. Вважає, що подаючи такий позов приватний виконавець діє не в інтересах боржника, а в інтересах стягувачів, один з яких також намагався у судовому порядку визнати договір позики від 05.01.1999 року недійсним.

Інші сторони не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.2ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що по даній справі оскаржується ухвала суду про повернення позовної заяви, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М., суд першої інстанції виходив із того, що приватний виконавець законодавчо не наділений правом на звернення до суду в інтересах боржника із позовом про визнання правочину недійсним, інших документів, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах третіх осіб, приватним виконавцем не надано.

Такий висновок відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункт 4 частини 4 статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Звертаючись до суду із позовом про визнання правочину недійсним, приватний виконавець зазначав як на підставу звернення наявність оспорюваного правочину, який укладено боржником у період проведення виконавчого провадження з метою виведення майна з-під стягнення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно із ч.1, 4 статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У статті 48 ЦПК України зазначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тобто позивач - це юридична чи фізична особа, яка звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорених суб`єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів, а також особа, в інтересах якої поданий позов.

Відповідно ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Випадки звернення до суду державного чи приватного виконавця регламентовані ст. 443 ЦПК України та положеннями ст.9 Закону України «Про виконавче провадження»

Зокрема питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Укладення протягом строку, зазначеного в частині третій цієї статті, правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна, є підставою для визнання такого правочину недійсним, крім випадків продажу у процесі приватизації майна, яке входить до складу єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, внесеного до Єдиного реєстру боржників.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року по справі №2-591/11 на яку посилався приватний виконавець в апеляційній скарзі, зазначено. що в юридичній науці та судовій практиці договори, дії, бездіяльність та рішення органів, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору і така мета досягнута, називають фраудаторними правочинами.

Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, спрямований на розв`язання суто процесуальних суперечок та здійснення судового контролю за ключовими аспектами виконавчого провадження, при цьому спір, що існував між боржником та стягувачем, вже вирішений судовим рішенням, що виконується.

Як встановлено частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Між тим, фраудаторний правочин укладається боржником у період проведення виконавчого провадження з метою виведення свого майна з-під стягнення.

Із позовної заяви вбачається, що виконавчі листи були видані в період з 07.02.2020 року по 15.09.2022 року по стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошових коштів, виконавчі провадження об`єднані в одне зведене виконавче провадження №64394786. Оскаржуваний договір укладено ще у 1999 році. Тобто, оспорюваний правочин укладено боржником задовго до відкриття виконавчого провадження, а тому у приватного виконавця не виникло право на його оскарження.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

Доводи апеляційної скарги,які зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно повернення позовної заяви, є безпідставними та необґрунтованими, не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, оскільки постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи те, що позов було повернуто, а також те, що приватний виконавець звертався в інтересах інших осіб, понесені останнім судові витрати у вигляді правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмінні ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2023 року залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: