РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:753/2092/22

Провадження №: 2/755/1123/23

"03" квітня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької обл. про усунення від права на спадкування за законом, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: усунути ОСОБА_3 від права на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спадкодавицю ОСОБА_4 рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 30.12.1999 р. було визнано недієздатною та встановлено над нею опіку.

Відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи ОСОБА_4 внаслідок виявлених у неї психічних захворювань не могла усвідомліювати значення своїх дій та керувати ними.

Опікуном над недієздатною ОСОБА_4 було призначено ОСОБА_5 , відповідно до розпорядження Дарницької районної державної адміністрації м.Китєва №85 вді 18.02.2000 р.

Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22.12.2010 р. у зв`язку з неможливістю виконувати обов`язки опікуна ОСОБА_5 опікуном над недієздатною ОСОБА_4 була призначена ОСОБА_1 .

Після призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_4 позивач стала проживати зі спадкодавцем в одній квартирі, та здійснювала за останньою постійний догляд.

Відповідач по справі ОСОБА_3 є рідним сином спадкодавиці ОСОБА_4 , який не здійснював будь - якого догляду за своєю матір`ю не піклувався про неї та не надавав матеріальну допомогу щодо утримання своєї матері.

Крім того відповідач ОСОБА_3 коли ще не був визнаний недієздатним мав можливість надавати допомогу своїй матері, але цього не робив, вчинив стосовно своєї матері - спадкодавиці ОСОБА_4 умисний злочин, передбачений ч.1 ст.101 та ст.102 КК України ( ред. 1960 р.), а саме умисне заподіяння тілесних пошкоджень.

Весь тягар догляду за спадкодавцем взяла на себе позивач по справі.

Свої вимоги позивач обгрунтовує посиланням на вимоги ст. 172 СК України, відповідно до якої дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Також свої вимоги позивач обгрунтовує посиланням на ст. 1224 ЦК України та вважає, що відповідач ОСОБА_3 не має права на успадкування за законом після смерті ОСОБА_4 так як ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та вчинив замах на її життя.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі з обставин, що викладені в позовній заяві, наполягаючи на тому, що відповідач ОСОБА_4 коли мав можливість, ухилявся від своїх обов`язків щодо утримання спадкодавця - матері ОСОБА_4 , так -як остання потребувала сторонньої допомоги, крім того вчинив стосовно спадкодавця умисний злочин з заподіяння тілесних пошкоджень.

Також в обгрунтування своїх вимог позивач надала до суду рішення Вишгородського районного суду Київської обл. від 18.11.2022 р. відповідно до якого встановлено факт проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 з 2010 р. по 28.11.2020 р.

При цьому в судовому засіданні позивач та її представник не спростовували того факту, що відповідача ОСОБА_3 також визнано недієздатним на підставі рішення Новоазовського районного суду м. Чернігова від 6 грудня 2000 р. та останній не взмозі надавати допомогу стороннім особам та виконувати обов`язки, що визначені ст. 172 СК України

До суду від в.о. директора КУ «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку» ОСОБА_6 , де проходить лікування та проживає ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого особа, яка має право на представлення інтересів недієздатного ОСОБА_3 заперечувала щодо задоволення позову в повному обсязі, вказуючи на той факт, що вказаний позов не знайшов свого правового обґрунтування та задоволенню не підлягає.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької обл. в зал судового засідання не з`явився, хоча сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді.

Суд, вислухавши пояснення сторін, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка за життя рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 30.12.1999 р. було визнано недієздатною та встановлено над нею опіку.

Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22.12.2010 р. у зв`язку з неможливістю виконувати обов`язки опікуна ОСОБА_5 опікуном над недієздатною ОСОБА_4 була призначена ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , що належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Як слідує з матеріалів справи у спадкодавиці ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 - відповідач по справі.

Вироком Дарницького районного народного суду м.Києва від 28.02.1989 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєні злочину передбаченого ч.1 ст.101 КК України ( ред.1960 р.), а саме за те, 20.10.1988 р. ОСОБА_3 перебуваючи за місцем свого проживання квартира АДРЕСА_1 спричинив тяжкі тілесні пошкодженя своїй матері ОСОБА_4 .

Відповідно до даного вироку слідує, що на момент скоєння вказаного злочину у ОСОБА_3 вже були виявлені психопатичні риси характеру.

Вказаним вище вироком відповідачу ОСОБА_3 була призначена міра покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, строк відбуття покарання рахувався з 25.01.1989 р.

Рішенням Новоазовського районного суду м. Чернігова від 6 грудня 2000 р. ОСОБА_3 було визнано недієздатним .

Відповідно до довідки виданої Комунальною установою «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку» Вороновицька філія слідує, що ОСОБА_3 перебуває в даному закладі з 8 вересня 2006 року в психоневрологічному відділені є інвалідом ІІ групи з діагнозом F20.00 та повністю перебуває на державному утриманні.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 Цивільного кодексу України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1266 Цивільного кодексу України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частинами 1,3 статті 172 СК України визначено, що дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині усунення від права на спадкування відповідача сторона позивача посилається, зокрема, на той факт, що відповідач не надавав спадкодавиці будь-якої допомоги в утриманні та догляді, враховуючи те, що остання перебувала у безпорадному стані.

В той же час, як було встановлено, що з 2000 р. відповідача також було визнано недієздатним у зв`язку з виявленими у нього психічними захворюваннями та останній сам потребує сторонньої допомоги.

Також ч.1 статті 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Але доказів того, що ОСОБА_3 вчинив такий злочин стосовно спадкодавиці ОСОБА_4 до суду надано не було.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 N 7, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в ухвалі суду від 15 травня 2017 року у справі № 440/48/16-ц.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 в силу свого психічного стану здоров`я не міг надавати будь - яку допомогу стороннім особам.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Таким чином законодавець встановлює межі доказування. Необхідно врахувати, що обставини, які мають значення для справи, але щодо яких спору немає, не підлягають доведенню, оскільки визнані сторонами.

Суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення від спадкування.

Відшкодування судових витрат в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1224, 1265, 1266 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 N 7, ст.ст. 2, 10, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької обл. про усунення від права на спадкування за законом - відмовити

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.04.2023 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач : ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 ,адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 в особі представника в.о. директора КУ «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Виконавчий комітет Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької обл., адреса: Вінницька обл., смт. Вороновиця, вул. Козацький шлях, буд.60

Суддя: