Справа № 138/547/22
Провадження №:2/138/200/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Київської Т.Б.,

за участю: секретаря Коріняк К.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2022 представник позивача звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовились між собою про купівлю-продаж земельної ділянки, власником якої є останній, з кадастровим номером :02:000:0195, площею 2,2577 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, в зв`язку з чим 08.06.2016 ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 кошти в сумі 10 000 доларів США у якості оплати вартості предмету купівлі, попередньо домовившись письмово укласти договір купівлі-продажу в майбутньому після скасування мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». За результатами досягнутих ними домовленостями 08.06.2016 було складено відповідну розписку.

Проте взяте на себе зобов`язання відповідач не виконав, що і стало причиною звернення позивача із вказаним вище позовом до суду, в якому він просить на підставі ст.1212 ЦК України стягнути на його користь кошти передані ОСОБА_4 в розмірі 292 500 (двісті дев`яносто дві тисячі п`ятсот) гривень.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 22.04.2022 було відкрито провадження, а ухвалою суду від 08.06.2022 справу передано за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.07.2022 справу повернуто до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 19.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 19.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю та відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 15.02.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

23.02.2023 представником позивача було подано клопотання про забезпечення позову, в якому він просив накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0195, площею 2,2577 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 24.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача.

Позивач та представник позивача під час судового розгляду позовні вимоги підтримали саме на підставі положень статті 1212 ЦК України, стверджуючи про безпідставність отримання відповідачем коштів, у зв`язку з чим просили стягнути з відповідача на користь позивача такі кошти у еквіваленті на національну валюту на день звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідач в судове засідання не з`явився, а представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав.

Заслухавши позицію позивача та його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд, прийшов до переконання в тому, що позов слід задоволити, з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 2,2577 га, кадастровий номер :02:000:0195, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 58343814 від 28.04.2016 (а.с.10).

01.06.2016 ОСОБА_3 уклав договір оренди землі з ОСОБА_4 щодо оренди земельної ділянки строком на 49 років. Пунктом 11 передбачено, що орендна плата за згодою сторін вноситься одноразово в повному обсязі за весь термін оренди за 2016-2065 роки (а.с.11-13).

08.06.2016 ОСОБА_4 складено розписку, в якій він зазначив: "Я, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Суботівка, Могилів-Подільського району, Вінницької області, зареєстрований та проживаю за адресою АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Могилів-Подільським РС УДМС України у Вінницькій області 31 травня 2013 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , будучи при здоровому розумі та ясній пам`яті, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно, відповідно до власного вільного волевиявлення отримав від громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий Могилів-Подільським МВ УМВС України у Вінницькій області 09 грудня 2011 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 грошову суму 10000$ (десять тисяч доларів) за продану мною земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва на території Суботівської сільської ради кадастровий номер :02:000:0195, площею 2,2577 га. З розміром отриманої в повному обсязі грошової суми 10000$ (десять тисяч доларів) за продану мною земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0195 площею 2,2577 га на території Суботівської сільської ради погоджуюсь повністю. Після зняття мораторію на продаж землі зобов`язуюсь нотаріально укласти договір купівлі-продажу" (а.с.13).

Тобто, зміст зазначеної вище розписки чітко свідчить про те, що сторони лише усно домовились про купівлю продаж належної відповідачу земельної ділянки і позивач одразу сплатив йому усю суму коштів за придбання такої ділянки, єдине що вони обумовили відтермінувати це укладення нотаріально посвідченого письмового договору. Таким чином, зміст зазначеної вище розписки та положень ст.546, 570 ЦК України свідчать, що кошти передані позивачем відповідачу не можна вважати ні завдатком, ні авансом оскільки була сплачена одразу уся сума вартості земельної ділянки. Відповідач взяв на себе обов`язок здійснити відчуження належної йому земельної ділянки позивачу після настання певної події, а саме зняття мораторію на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Тобто строк виконання зобов`язання настав 01 липня 2021 року у відповідності до прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» від 31.03.2020.

Позивач і його представник, стверджували в позові та під час судового розгляду даної справи про те, що відповідач станом на момент звернення до суду із вказаним позовом всіляко уникав виконання взятого на себе зобов`язання щодо оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Як слідує з наданої суду копії договору купівлі-продажу, посвідченого Посвятенком Ю.Д. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, 16.01.2023 ОСОБА_4 відчужив вказану вище земельну ділянку ОСОБА_5 за 150 000,00 грн. (а.с.102-103).

Заперечуючи проти позову, представник відповідача в судовому засіданні стверджував ту обставину, що ОСОБА_4 не отримував від позивача кошти під час складання розписки в якості оплати вартості своєї земельної ділянки, оскільки призначення цих коштів було іншим, а саме за сам факт їх домовленості укласти таку угоду в майбутньому. Більш того, ОСОБА_4 пропонував позивачу після зняття мораторію купити у нього земельню ділянку, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Серебрякової Ю.В., однак ОСОБА_3 взагалі жодним чином не відповів на його пропозицію.

На підтвердження своїх пояснень представник відповідача надав суду копію повідомлення приватного нотаріуса Серебрякової Ю.В. від 17.06.2022 адресованого ОСОБА_3 , в якому зазначено, що ОСОБА_4 , як власник земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,2577 га, з кадастровим номером :02:000:0195, має намір щодо її продажу за 600 000,00 грн. Вказане вище повідомлення позивач отримав 28.06.2022, що підтверджується його особистим підписом на вказаному вище повідомленню.

При вирішенні даного спору суд звертає увагу на те, що пропозицію про продаж земельної ділянки відповідач надав позивачу фактично уже після звернення до суду позивача з даним позовом, оскільки повідомлення нотаріуса датоване 17.06.22 і сума купівлі-продажу землі уже зазначена в розмірі 600000,00 грн., що станом на дату повідомлення еквівалентно 20512,82 доларів США відповідно до офіційного курсу гривні Національного банку України , а саме 29 грн. 25 коп. за 1 (один) долар та не відповідає раніше обумовленій між сторонами сумі коштів. Більш того, в подальшому ОСОБА_4 здійснив продаж тієї ж земельної ділянки зовсім іншій особі лише за 150 000,00 грн., що на переконання суду фактично свідчить про штучність дій відповідача з метою ухилення від виконання раніше досягнутих домовленостей між сторонами, а не про небажання позивача купити у відповідача земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення розписки) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документа (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Згідно ст.131 ЗК України укладення цивільно-правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійснюються відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності можуть бути відчужені лише за договорами купівлі-продажу, дарування, довічного утримання, спадкового договору, міни, шляхом внесення до статутного (складеного) капіталу чи шляхом звернення стягнення на них.

У відповідності до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення" від 31 березня 2020 року з 01 липня 2021 року скасовано мораторій (заборону) на продаж аграрної землі, крім земель державної власності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

При цьому, зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов, а саме: має місце набуття або збереження майна; вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

У даній справі такі умови існують, зокрема, має місце набуття або збереження майна - отримання відповідачем грошових коштів; набуття або збереження здійснено за рахунок іншої особи - має місце наявність розписки про отримання відповідачем саме від позивача 10000 доларів США, відсутні підстави для набуття або збереження майна - у матеріалах справи відсутні відомості, що договір купівлі-продажу був укладений, під час розгляду справи встановлено, що такий договір з позивачем не укладався.

Стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших спеціальних способів захисту.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що так як договори про відчуження нерухомого майна відповідно до положень ЦК України підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, так, як і попередні договори про це, а недодержання сторонами правочину вимоги закону про його обов`язкове нотаріальне посвідчення зумовлює його нікчемність та оскільки у 2016 році між сторонами, в силу закону, неможливо було укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки з цільовим призначенням товарне сільськогосподарське виробництво, то і підстав для отримання відповідачем коштів від позивача не було.

Враховуючи викладене, як попередній так і основний договір не міг бути посвідчений на момент складення розписки 08.06.2016, оскільки можливість укласти нотаріально посвідчений договір настала лише 01 липня 2021 року, а саме після зняття мораторію на продаж земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Тобто саме з цієї дати відповідач взяв на себе обов`язок здійснити продаж належної йому земельної ділянки позивачу. Як уже зазначалось вище, суд звертає увагу на те, що відповідач пропонував позивачу здійснити купівлю-продаж земельної ділянки за 600000,00 грн. та така сума значно перевищує раніше обумовлену сторонами ціну земельної ділянки. В подальшому, відповідач відчужив належну йому земельну ділянку лише за 150000,00 грн. уже іншій особі, що дає можливість суду зробити висновок про навмисне ухилення відповідача від виконання раніше досягнутих домовленостей з позивачем.

У зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу на вказану вище земельну ділянку між сторонами укладено не було, то отримані відповідачем кошти, у відповідності до ст.1212 ЦК України підлягають поверненню позивачу, як безпідставно набутті. Крім того, сам факт отримання вказаної суми коштів відповідачем в ході розгляду даної справи не заперечувався, лише як стверджував представник відповідача, призначення цих коштів було іншим, а саме за сам факт їх домовленості укласти договір купівлі-продажу в майбутньому, але таке твердження спростовується змістом дослідженої судом розписки відповідача.

Враховуючи викладене та вирішуючи спір в межах заявлених позивних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів сплачених ним відповідачу в розмірі 10000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні Національного банку України на день звернення до суду з вказаним позовом, а саме 29 грн. 25 коп. за 1 (один) долар, еквівалентно 292 500 грн. 00 коп.

Судові витрата слід стягнути з відповідача на користь позивача, в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного вище, положення ст. 14 Конституції України, ст. 4, 19, 81, 131 Земельного кодексу України, ст. 202, 203, 205, 207, 215, 657, 1212 ЦК України та керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 292 500 (двісті дев`яносто дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у виді судового збору в розмірі 2925 (дві тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.05.2023.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: Т.Б.Київська