№ провадження 2/646/363/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.04.23 м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Янцовської Т.М.,
з участю секретаря Федоровської Д.І.,
представника позивача Масла П.П.,
Ухвалою суду від 11.03.2021 р. скасовано заочне рішення від 30.10.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Харківського головного регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство незалежних експертиз» про визнання недійсною довідки-рахунку та стягнення збитків та моральної шкоди, призначено дану справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 05.11.2021 р. суддею Янцовською Т.М. прийнято позовну заяву до свого провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» у зв`язку із неможливістю Червонозаводським районним судом м. Харкова здійснювати правосуддя під час воєнного стану визначено територіальну підсудність судових справ цього суду за Ленінським районним судом м. Полтави.
Надалі розпорядженням Голови Верховного Суду № 65 від 17 листопада 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» з 23 листопада 2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10 березня 2022 року.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Відповідачі представники Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Харківського головного регіонального управління Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство незалежних експертиз» у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у відповідності до ст. 178 ЦПК України своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористались.
Третя особа ОСОБА_2 в судове зсідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, своїм правом на подання заперечень у відповідності до ст. 180 ЦПК України не скористалась.
За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що з наданої копії свідоцтва НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу «Chevrolet», моделі «Aveo SF48Y», 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , убачається, що власником даного транспортного засобу є ОСОБА_2 .
26.12.2013 керівником бізнесу «Споживчого кредитування» Харківського ГРУ ПАО КБ «ПриватБанк» Сердечним Д.В. складено лист на ім`я начальника УДАІ МВС України в Київській області, вихідний №287, в якому містилось прохання зареєструвати в органах ДАІ України автомобіль марки «Chevrolet», моделі «Aveo SF48Y», 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_1 , який не має заборгованості на цей автомобіль перед ПАО КБ «ПриватБанк».
З копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 03.01.2014 р. вбачається, що за предметом обтяження є транспортний засіб KL1SF48YE8B133558, реєстраційний № НОМЕР_3 , було зареєстровано три обтяження:
- постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ в Харківській області від 15.08.2013 р., зареєстрованою в реєстрі 15.08.2013, накладено арешт на автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний № НОМЕР_3 ;
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою Ї третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.
За змістом пункту 8 наведеного Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
Тобто, довідка-рахунок це документ, який підтверджує правомірність придбання (купівлі-продажу) автотранспортного засобу, згідно з якою власник автомобіля зобов`язується передати права на володіння транспортним засобом покупцеві, а той, у свою чергу, повинен сплатити власнику заздалегідь узгоджену суму і вступити в права власності. Довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.
Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС України або Держпродспоживслужбі, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС України видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держпродспоживслужбою свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі (пункт 17 Порядку № 1200).
Згідно з п. 41 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів №1388, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, заборонено зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту.
Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобам, в тому числі тими, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.
Відповідно до пункту 43 Порядку № 1200 на комісію приймаються транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, зареєстровані або зняті з обліку в Державтоінспекції, або машини, зняті з обліку в Держсільгоспінспекції, для їх подальшої реалізації: від суб`єктів господарювання - за наявності накладної із зазначенням моделі, марки транспортного засобу, номера шасі, двигуна, його ціни, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або свідоцтва про реєстрацію машини, паспорта та доручення уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 908/794/19 звернув увагу на те, що для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків цієї особи (недопущення їх у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Тому у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Копією витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 03.01.2014 р. підтверджується наявність на час укладення довідки рахунку від 26.12.2013 р. боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ПАТ «Акцент-Банк», що стало підставою для обтяження на транспортний засіб KL1SF48YE8B133558, реєстраційний № НОМЕР_3 у вигляді застави та накладення арешту постановою державного виконавця.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Але позивачем не доведено, а судом не встановлено, що на день укладення оспорюваного правочину відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Харківського головного регіонального управління Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» був обізнаний про наявність обтяжень на транспортний засіб «Chevrolet» НОМЕР_2 , оскільки за змістом витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за борговими зобов`язаннями ОСОБА_2 АТ КБ «ПриватБанк» не є обтяжувачем.
Щодо вимог до відповідача ТОВ «Агентство неналежних експертиз» суд зазначає наступне.
За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (стаття 1011 ЦК України).
Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера. Таким чином, договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна.
Зазначене свідчить про недоведеність того факту, що при укладенні оспорюваного правочину відповідачі діяли умисно. Саме по собі наявність обтяження майна у вигляді арешту на рухоме майно не може бути підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним.
В зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання недійсною довідки-рахунку та стягнення збитків, моральної шкоди, оскільки ним не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування позову.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, ст. ст. 15, 16, 202, 203, 215, 216, 627, 655, 1011 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Харківського головного регіонального управління Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство незалежних експертиз», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсною довідки-рахунку та стягнення збитків, моральної шкоди відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості щодо учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
третя особа: - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Суддя: Т.М. Янцовська