01.06.2023 Єдиний унікальний номер 205/5282/23
Справа № 205/5282/23
Провадження № 2о/205/149/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Федотової В.М., за участю секретаря судового засідання Глух Т.В., розглянувши в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2023 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Солнцев О.Ю. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеною заявою.

В обґрунтування заяви зазначає, що дружина заявника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку народила двійнят, хлопчика - ОСОБА_3 та дівчинку - ОСОБА_4 , про що відділом ДРАЦС Торецького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР були видані відповідні свідоцтва про народження дітей. Однак зареєструвати народження дітей в органах ДРАЦС на території України не вбачається можливим, оскільки діти народилися на тимчасово окупованій території України, тому представник заявника змушений звернутись до суду та просити встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини чоловічої статі ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини жіночої статі ОСОБА_4 , батьком яких є громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю - громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

Заявник в судове засідання не з`явився, натомість його представник - адвокат Солнцев О.Ю. у прохальній частині заяви просив розгляд справи проводити за відсутності заявника та його представника, вимоги заяви підтримав, просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв від нього не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Дружина заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 8-9).

Згідно медичного свідоцтва про народження від 08.11.2022 року, виданого медичним закладом Донецької Народної Республіки, який розташований на тимчасово окупованій території України, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину жіночої статі (а.с. 10).

Згідно медичного свідоцтва про народження від 08.11.2022 року, виданого медичним закладом Донецької Народної Республіки, який розташований на тимчасово окупованій території України, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину чоловічої статі (а.с. 11).

Батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 13, 14).

Встановлення факту народження дітей необхідно заявнику для проведення державної реєстрації народження дітей на території України, яка контролюється державними органами влади, отримання свідоцтва про їх народження для подальшого використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.

Відомості про народження особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Суд, відповідно до інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо окремих питань застосування Закону України від 04.02.2016 року «Про внесення змін до ЦПК України щодо встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території» оцінюючи лікарську документацію та свідоцтво про народження дитини, виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Положеннями ч. 2 ст. 317 ЦПК України передбачено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дітей є об`єктивні перешкоди.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ.

Приписами п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник не має іншої можливості зареєструвати народження дітей, оскільки діти народились на тимчасово окупованій території України, з метою захисту його прав і свобод, отримання свідоцтва про народження дітей встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дітей та реалізації в подальшому дітьми всіх належних їм прав та свобод громадян України, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість вимог в частині встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини чоловічої статі та ІНФОРМАЦІЯ_1 - дитини жіночої статі, батьком яких є громадянин України ОСОБА_1 , матір`ю - громадянка України ОСОБА_2 , оскільки реєстрація народження дитини неможлива без відповідного рішення суду, а тому заявлені вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Зі змісту заяви вбачається, що заявник просить встановити факт народження дітей, зазначаючи їх прізвище, ім`я та по батькові як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Суд звертає увагу, що за приписами ч. 3 ст. 317 ЦПК України в рішенні про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема мають бути вказані встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Так, згідно із ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 144 СК України реєстрація народження дитини провадиться державним органом реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

Положеннями ч. 1 ст. 145 СК України передбачено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їх згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 СК України, ім`я дитини визначається за згодою батьків.

Згідно із ч. 1 ст. 147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька.

Саме право батьків за їх згодою визначити ім`я дитини при реєстрації її народження в органах ДРАЦС передбачено ст.ст. 145-147 СК України та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, відповідно до яких, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду.

Таким чином, вимоги заяви про встановлення факту народження дітей із зазначення їх прізвища, ім`я та по батькові не відноситься до компетенції суду при ухвалені рішення щодо встановлення факту народження дитини, оскільки правом визначення прізвища, ім`я та по батькові дитини наділені батьки цієї дитини, що зазначено у вищевказаних нормах права, тому в цій частині суд відмовляє у задоволенні заяви.

Враховуючи вищенаведене, наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що від встановлення факту народження дітей залежить виконання заявником батьківських прав та обов`язків, здійснення особистих немайнових прав, а також відновлення його права як батька дітей щодо реєстрації їх народження, тому суд вважає за необхідне встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк, Донецької області, Україна, дітей чоловічої та жіночої статі, батьком яких є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 . В іншій частині заяви слід відмовити через її необґрунтованість.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний стан, підлягає негайному виконанню. Рішення у таких справах, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Пунктом п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 81, 247, 263-266, 293-294, 315-319, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, проспект Гагаріна, буд. 112), про встановлення факту народження дитини - задовольнити частково.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Донецьк, Донецької області, Україна, дитини чоловічої статі, батьком якої є ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю - ОСОБА_2 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Донецьк, Донецької області, Україна, дитини жіночої статі, батьком якої є ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю - ОСОБА_2 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні інших вимог заяви - відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Федотова В.М.