Справа №760/8032/22 2/760/3812/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Отруби В. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація, про визначення способу участі батька у вихованні дітей,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем, на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року, розірвано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розпорядженням Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 27 січня 2022 року № 49 визначено способи участі батька у вихованні спільних з відповідачем дітей, яким встановлено, що батько бере участь у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_6 щотижня у середу з 18-30 год. до 20-00 год. та у неділю з 15?00 год. до 18?00 год., а сина ОСОБА_5 - щотижня у вівторок та четвер з 18-30 год. до 20?00 год. та у неділю з 11-00 год. до 15-00 год. Перші п`ять зустрічей з сином мають відбуватися у присутності та за участю психолога Солом`янського районного у місті Києві центру соціальних служб.

Позивач зазначає, що 16 лютого 2022 року відбулася єдина зустріч із сином. З початком масштабної агресії російської федерації проти України 24 лютого 2022 року, відповідач за погодженням з ним вивезла дітей у безпечне місце, за місцем проживання її батьків у Кіровоградську обл. Пізніше, відповідач повернулась до м. Києва, однак залишила дітей проживати разом з її батьками, не погодивши таке рішення з ним, що перешкоджає йому, який постійно проживає у м. Києві, здійснювати його права як батька та брати участь у вихованні дітей.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся у травні 2022 року до органів Національної поліції України із відповідною заявою про те, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні із дітьми. 21 червня 2022 року йому було повідомлено, що копію його звернення направлено до Солом`янської РДА для прийняття рішення згідно чинного законодавства.

17 червня 2022 року та 24 червня 2022 року мали відбутися зустрічі з сином у присутності психолога, проте вони не відбулися, оскільки мати (відповідач) не привела сина до центру соціальних служб.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач, не виконуючи розпорядження Солом`янської РДА, створює йому перешкоди у спілкуванні з дітьми.

Ураховуючи викладене, позивач просить зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_6 шляхом встановлення можливості зустрічей із нею щотижня у середу з 18-30 год. до 20-00 год. та у неділю з 15-00 год. до 18-00 год.; визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 шляхом встановлення можливості зустрічей із ним щотижня вівторок та четвер з 18?30 год. до 20?00 год. та у неділю з 11-00 год. до 15-00 год. у м. Києві. Перші чотири зустрічі провести у присутності психолога Солом`янського районного у місті Києві Центру соціальних служб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 липня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року вищевказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

20 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що за час спільного життя з позивачем, ним неодноразово застосовувалося моральне та фізичне насильство до відповідача та їхніх спільних дітей, тому вона неодноразово зверталась до органів поліції. Крім того, вона неодноразово зверталася з заявами до органів опіки та піклування Солом`янської у м. Києві державної адміністрації про невиконання громадянином ОСОБА_1 батьківських обов`язків, на що отримувала однотипні відповіді, що він приймає участь у вихованні дітей та немає будь-яких підстав для притягнення його до відповідальності.

Зазначає, що позивач не виконує батьківських обов`язків, відмовляє у лікуванні дітей, їх оздоровленні, прийнятті участі у їх нормальному та повноцінному вихованні.

Крім того, 05 жовтня 2022 року позивач, без попередження та її дозволу, у грубій та насильницькій формі забрав їхню спільну дочку з садочку, зокрема, ніс дитину на руках, яка сильно плакала та кричала що хоче до мами, чим наніс їй психологічну травму, оскільки до цього вони 8 місяців не бачились. Після чого, без її згоди залишив дочку ночувати за адресою свого місця реєстрації, не маючи змінного комплекту речей та будь-яких засобів гігієни для неї для відвідування садочку. На наступний день він привів дитину до садочку у забруднених штанах та брудній куртці. Прийшовши додому, дочка постійно плакала, кричала всю ніч, та казала, щоб її більше не віддавали батьку. Вважає, що така поведінка по відношенню до трирічної дитини наносить їй психологічну травму.

Старший син ОСОБА_7 взагалі категорично відмовляється від зустрічей з батьком.

Вказує, що протягом 8 місяців, поки діти перебували у баби, жодного разу батько їх не відвідав, не спілкувався з ними, не приймав будь-якої участі у їх вихованні.

Зауважує, що вона не створює будь-яких перешкод або заборон у спілкуванні батька з дітьми, він постійно знає де знаходяться діти, які навчальні заклади вони відвідують, однак своїх батьківських обов`язків він не виконує.

Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову.

02 листопада 2022 року стороною відповідача подано до суду клопотання про виклик свідків та клопотання про призначення судово-психологічної експертизи.

11 листопада 2022 року до суду наділа відповідь позивача на відзив, в якому останній зазначає, що наведені відповідачем у відзиві обставини не відповідають дійсності, вони не підтверджені жодними доказами. Так, відносно нього не були відкриті справи про адміністративні правопорушення або кримінальні справи, які були б пов`язані із вчиненням домашнього насильства. Зазначив, що він сплачує аліменти на дітей з моменту залишення відповідачем разом із дітьми їхнього постійного місця проживання, тобто ще до ухвалення відповідного рішення суду, та продовжує їх сплачувати на теперішній час. Пояснив, що він не надав згоди та грошових коштів на оздоровлення сина у Республіці Болгарія, оскільки він мав їхати самостійно, без супроводу дорослих, що на його думку є неприйнятним з урахуванням віку дитини. Вказує, що коли він забирав дочку з дитячого садка, то відповідач, дізнавшись про його намір забрати дитину від вихователя, наказала не віддавати дитину, а коли дитину йому віддали, відповідач пішла до поліції та написала заяву про викрадення дитини, хоча відсутні будь-які обмеження щодо спілкування батька з дітьми, що свідчить про створення нею перешкод у спілкуванні з дітьми. Крім того, з вини відповідача зриваються зустрічі батька з сином у психолога, оскільки вона не приводить дитину, а на єдиній зустрічі, яка відбулася вона весь час перебивала психолога і не давала можливості дитині самостійно відповідати на поставлені їй запитання. Також, відповідач ніколи не повідомляє батька про місце перебування дітей. З огляду на викладене, просить позов задовольнити.

01 грудня 2022 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, були частково задоволені клопотання сторони позивача та сторони відповідача про виклик свідків.

07 грудня 2022 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмета позову, оскільки він хоче систематично брати участь у вихованні дітей та більше спілкуватися з ними, в якій він просить визначити спосіб його участі у вихованні дітей шляхом побачень із ними у місті Києві за адресою реєстрації місця проживання дітей та позивача ( АДРЕСА_1 ):

щодо дочки ОСОБА_6 : щосереди із ночівлею із забиранням дитини із дитячого садочка (шкоди), або наданням дитини особисто матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 або за адресою іншого постійного місця проживання позивача та повернення дитини ранком наступного дня у дитячий садочок (школу), або передачу дитини матері особисто за адресою: АДРЕСА_1 або за адресою іншого постійного місця проживання позивача; щонеділі із ночівлею з 11-00 год., отримавши дитину особисто від матері за адресою: АДРЕСА_1 або за адресою іншого постійного місця проживання позивача та повернення дитини у перший робочий день тижня у дитячий садочок (школу), або передачу дитини матері особисто за адресою: АДРЕСА_1 або за адресою іншого постійного місця проживання позивача;

щодо сина ОСОБА_5 : щочетверга із ночівлею чи без (за бажанням сина), але не менше ніж з 18-30 год. до 20-00 год. із отриманням дитини особисто у матері та повернення їй особисто за адресою: АДРЕСА_1 або за адресою іншого постійного місця проживання позивача; щонеділі із ночівлею чи без (за бажанням сина), але не менше ніж з 11-00 год. до 20-00 год. із отриманням дитини особисто у матері та повернення їй особисто за адресою: АДРЕСА_1 або за адресою іншого постійного місця проживання позивача; у будь-який інший день тижня за бажанням сина, із ночівлею чи без (за бажанням сина), попередньо погодивши час та можливість зустрічі у цей день із батьком;

щодо обох дітей разом: у святкові дні та канікули зобов`язати відповідача погоджувати графік зустрічей дітей із батьком за два тижні до настання святкових днів чи канікул таким чином щоб половину від загальної кількості святкових днів та/чи канікул діти перебували із батьком, а іншу половину із матір`ю, а також щоб матір особисто приводила та забирала дітей за адресою: АДРЕСА_1 або за адресою іншого постійного місця проживання позивача.

Вказану заяву про зміну предмета позову, з урахуванням вимог частини третьої статті 49 ЦПК України, було прийнято судом.

23 грудня 2022 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 15 грудня 2022 року № 108-11-36 про визначення способів участі батька у вихованні та спілкування з малолітніми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11 січня 2023 року судом постановлено ухвали про відмову в задоволенні клопотання сторони відповідача про призначення експертизи, а також про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

06 квітня 2023 року позивачем подано до суду клопотання про витребування доказів, у задоволені якого було відмовлено ухвалою суду від 18 квітня 2023, занесеною до протоколу судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 в судовому засіданні позов, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просили відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що між сином та батьком наявна конфліктна ситуація, зокрема, під час зустрічі у психолога батько виражався нецензурно, кричав на сина та намагався вдарити його. Зазначила, що він категорично заперечує проводити з батьком час, оскільки має велику образу на батька за його поведінку. У бесіді з малолітньою ОСОБА_20 з`ясовано, що батько іноді приходить до неї у садочок та забирає її з ночівлею, вони з татом граються, вона не заперечує проти проведення часу з батьком. Однак у сторін наявний конфлікт щодо виховання дітей, оскільки матір вказує на те, що батько забирає дочку з садочку коли йому зручно, не виконуючи вимог розпорядження та не попереджаючи її про намір забрати дитину, що не заперечується батьком. Враховуючи відносини, які склалися між сторонами та дітьми, нтереси дітей та їх думку, орган опіки та піклування надав суду відповідний висновок про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що 11 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який 17 лютого 2022 року розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва, що не заперечувалось сторонами.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14 червня 2019 року та сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11 листопада 2010 року.

Як встановлено при розгляді справи, сторони по справі разом не проживають, діти проживають разом з відповідачем. Дана обставина не заперечується сторонами, а тому в силу положень частини першої статті 82 ЦПК України не потребує доказування, оскільки у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Між сторонами не досягнуто згоди щодо виконання ними батьківських обов`язків в частині способів участі батька у спілкуванні та вихованні спільних дітей: дочки - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При вирішенні вказаного спору суд керується положеннями Конвенції про права дитини, СК України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Судом установлено, що між сторонами існують конфліктні стосунки, зокрема, щодо вирішення питань, пов`язаних з вихованням дітей, зокрема на особисте спілкування батька з сином і дочкою, та його участі у їх вихованні.

Діти проживають разом з матір`ю.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Так, опитаний у судовому засіданні, за участю представника органу опіки та піклування, малолітній - ОСОБА_12 пояснив, що він проживає разом з матір`ю, бабусею та сестрою. З батьком вони проживали всі разом десь два роки тому. Нічого хорошого про батька сказати не може і спілкуватися з ним не хоче тому, що він його ображав, обзивав та бив. Зазвичай це було тоді, коли він вживав алкогольні напої. Після того як батьки стали жити окремо, він бачився з батьком лише у присутності психолога, де він теж його ображав. Батько не намагався з ним зустрічатися, інколи дзвонив, але всі розмови зводилися до того, що він починав ображати маму, тому він його заблокував. Батько знає, де живе бабуся у якої вони жили, коли почалася війна. У сестри з батьком нормальні відносини. З батьком спілкуватися не хоче, оскільки він не зміниться.

Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17 (провадження № 61-17718св18).

У судовому засіданні було представником органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Черкасовою В. А., було підтверджено, що між сином та батьком наявна конфліктна ситуація, зокрема, під час зустрічі у психолога батько виражався нецензурно, кричав на сина та намагався вдарити його. Зазначила, що він категорично заперечує проводити з батьком час, оскільки має велику образу на батька за його поведінку. Що стосується дочки ОСОБА_13 , то відповідач іноді приходить до неї у садочок та забирає її з ночівлею, вони з татом граються, вона не заперечує проти проведення часу з батьком. Однак у сторін наявний конфлікт щодо виховання дітей, оскільки матір вказує на те, що батько забирає дочку з садочку коли йому зручно, не виконуючи вимог розпорядження та не попереджаючи її про намір забрати дитину, що не заперечується батьком.

Крім того, в якості свідків були допитані ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона з 2005 року працює в ювенальній превенції. Зазначила, що їй відомо про те, що неодноразово надходили матеріали за заявами ОСОБА_3 щодо застосовування домашнього насильства з боку позивача відносно дітей, однак факти не підтвердились. Крім того, була заява від ОСОБА_3 щодо забирання батьком дочки з садочка без її погодження та не за графіком, перевіряючи вказану заяву, було здійснено виїзд за місцем проживання позивача та візуально встановлено, що дівчинка гралася, була в гарному настрої.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні зазначила, що вона була дружиною брата відповідача, перебуває у дружніх відносинах з позивачем, знає сторін по справі з 2016 року. Пояснила, що знає позивача як турботливого батька та чоловіка, а відповідач дозволяла собі принижувати його на людях.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідача, проживає разом з нею та допомогає їй з дітьми. Зазначила, що позивач підіймав руку на її дочку, писав їй погрози в телефоні, а потім синові, поки останній його не заблокував. Забирає ОСОБА_18 з садочку без дозволу. Наразі конфлікт з сином у позивача відсутній, оскільки вони не спілкуються, та ОСОБА_7 не хоче спілкуватися з батьком.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні заначила, що вона є кумою сторін, з 2019 року відвідувала їхню сім`ю та була шокована, дізнавшись що позивач випиває. Діти проживають разом з матір`ю в Києві, ходять в школу та садочок. Пояснила, що ОСОБА_7 категорично не хоче бачитися з батьком та приймати подарунки від батька. Після розлучення позивач з ОСОБА_19 не бачились.

Враховуючи викладене, у ході розгляду справи встановлено, що внаслідок конфліктних стосунків та відсутності розумної комунікації, між позивачем та відповідачем, а також бажанням самого сина, виникли суперечності щодо погодження часу та порядку зустрічей позивача з сином та дочкою.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Судом установлено, що позивач звертався до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації щодо визначення способу участі у вихованні дітей.

27 січня 2022 року Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією було видано розпорядження № 49 про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, яким визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_6 , 2019 року народження, щотижня у середу з 18-30 год. до 20?00 год. та у неділю з 15?00 год. до 18?00 год., а також визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , 2010 року народження, перші п`ять зустрічей за участю психолога Солом`янського районного у місті Києві центру соціальних служб для налагодження дитячо-батьківських стосунків, у подальшому щотижня у вівторок та четвер з 18-30 год. до 20?00 год. та у неділю з 11?00 год. до 15-00 год.

Під час судового розгляду судом установлено, що сторонами зазначене розпорядження не виконується.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року по справі № 363/3045/18 (провадження № 61-11892св21).

Відповідно до висновку органу опіку та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 15 грудня 2022 року № 108-11036, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми ОСОБА_5 , 2010 року народження, та ОСОБА_6 , 2019 року народження, а саме, кожної суботи місяця з 10?00 до 17-00, попередньо перші десять зустрічей з малолітнім ОСОБА_5 провести за участю психолога Солом`янського районного у місті Києві центру соціальних служб для налагодження дитячо-батьківських стосунків.

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд критично оцінює вказаний висновок в частині визначення способу участі батька у вихованні дочки, оскільки в цій частині він є недостатньо обґрунтованим та не відповідає інтересам дитини. Зі змісту висновку органу опіки та піклування не слідує, в чому саме полягає доцільність у визначенні саме такого способу та порядку у вихованні та спілкуванні між батьком та дочкою: кожної суботи місяця з 10?00 год. до 17-00 год., з огляду на те, що в самому висновку зазначено, що матір не чинить перешкод у спілкуванні з дочкою. А під час бесіди з працівником служби, ОСОБА_20 зазначила, що вона не заперечує проводити час з батьком.

Суд, визначаючи спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей, враховує, що батько, який проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у їх вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дітьми, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, а також небажання сина спілкуватися з батьком, його вік та наявність конфліктних відносин між батьком та сином.

Матір, яка проживає разом з дітьми, не має права перешкоджати батькові спілкуватися з ними та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей.

За час розгляду справи у суді відповідач неодноразво забирав дочку з садочка з ночівлею та приводив до садочку, що не заперечувалося сторонами. Відповідач лише заперечувала, що позивач не погоджував з нею, коли він буде забирати дочку та на скільки. Крім того в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , яка працює в ювенальній превенції та виїжджала за місцем проживання позивача за заявою відповідача з приводу забирання дочки з садочка без її дозволу, дала свдчення про те, що дівчинка гралася з батьком та була в гарному настрої.

Що стосується показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , то суд до них відноситься критично, оскільки ОСОБА_14 є матір`ю відповідача, а ОСОБА_15 є кумою сторін та перебуває у дружніх відносинах з відовідачем.

Покази свідка ОСОБА_16 , яка є колишньою дружиною брата відповідача, були зосереджені на взаємовідносинах сторін, а не на відносинах з дітьми.

Отже, судом не було встановлено, що спілкування з батьком має негативний вплив на нормальний розвиток дітей.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, за відсутності належних та достовірних доказів негативного впливу батька на виховання дітей чи неналежного виконання ним своїх батьківських обов`язків, тимчасове небажання сина спілкуватися з батьком, викликане образою на поведінку батька (в даному випадку дитина досягла 13-річного віку, який є перехідним і особливо вразливим та емоційним), наявні між сторонами неприязні відносини та конфлікти, які негативно впливають на дітей, у контексті налагодження відносин батька із дітьми, зокрема, з сином, що буде дійсно відповідати інтересам дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначення наступного способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми без присутності матері, а саме: з дочкою, шляхом забирання її із дитячого садка (школи) кожної п`ятниці до 17-00 год. суботи із поверненням дитини за місцем проживання матері, а у спілкуванні з сином, шляхом спілкування з ним кожної суботи місяця з 10-00 год. до 17-00 год., попередні перші десять зустрічей ОСОБА_11 , 2010 року народження, провести за участю психолога Солом`янського районного у місті Києві центру соціальних служб для налагодження дитячо-батьківських стосунків.

Суд вважає, що спілкування сина з батьком у присутності молодшої сестри сприятиме налагодженню відносин між ними та спонукатиме позивача не виявляти агресію по відношенню до сина.

При цьому, слід зазначити, що визначений судами спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дітей не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьками і дітьми у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.

Об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення.

З урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати інтересам дітей.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом. Відтак, сума судового збору у відношенні до задоволених вимог становить 992 грн.

На підставі викладеного, керуючись статями Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 19, 141, 150, 151, 153, 157-159 СК України та статтями 2, 10, 12, 13, 15, 141, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 280, 284, 289, 354, 43 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити наступний спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми без присутності матері наступним чином:

з дочкою ОСОБА_21 , 2019 року народження, кожної п`ятниці місяця шляхом забирання дочки із дитячого садка (школи) до 17-00 години суботи із поверненням дитини за місцем проживання матері;

з сином ОСОБА_12 , 2010 року народження шляхом спілкування з ним кожної суботи місяця з 10-00 години до 17-00 години, попередні перші десять зустрічей ОСОБА_11 , 2010 року народження, провести за участю психолога Солом`янського районного у місті Києві центру соціальних служб для налагодження дитячо-батьківських стосунків.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_2 ;

третя особа - Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, , місцезнаходження: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 41.

Суддя Л. М. Ішуніна