УХВАЛА

05 червня 2023 року

м. Київ

справа № 189/1466/20

провадження № 61-7723ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року у справі за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Союз-Дніпро», третя особа ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року КС «Союз-Дніпро» звернулась з позовом до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що 22 травня 2019 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №894/19. Згідно з договором позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 32 000,00 грн строком на 24 місяці, починаючи з 22 травня 2019 року по 22 травня 2021 року, відповідач

ОСОБА_1 зобов`язувався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за його користування. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість по договору щомісячно, у період з 25 по 30 число кожного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки №894/19 від 22 травня 2019 року, за яким ОСОБА_2 прийняла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі за зобов`язання ОСОБА_1 , визначених договором споживчого кредиту.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, з березня 2020 року припинив оплату по кредиту, він порушив графік повернення кредиту.

Станом на 10 грудня 2020 року залишок за кредитом склав 32 000,00 грн, проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів - 50 535,00 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 82 535,00 грн, з яких: 32 000,00 грн - залишок по кредиту, 50 535,00 грн - проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

У жовтні 2021 року від відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява про визнання кредитного договору недійсним.

Вимоги зустрічного позову обґрунтував тим, що розмір процентів за користування кредитом за договором споживчого кредиту №894/19 від 22 травня 2019 року, укладений між ним та КС «Союз-Дніпро» не відповідає умовам щодо справедливості, добросовісності та розумності.

З позовної заяви позивача за первісним позовом та розрахунку заборгованості до неї вбачається, що розмір процентів за перші 12 місяців кредитування, нарахованих йому, складає 24 034,86 грн, що становить 75,1% від тіла кредиту, що свідчить про несправедливість таких умов.

Сума боргу, що стягується, складає 32 000,00 грн, в той час як розмір процентів - 50 535,00 грн, що становить 158% від тіла кредиту.

В спірних правовідносинах за прострочення сплати кредиту проценти становлять 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення (пункт 6.6 Договору), а саме: 182,5% річних. Зазначені умови є несправедливими, тому підлягають визнанню недійсними.

Крім того, розмір процентів за користування кредитом в договорі споживчого кредиту №894/19 від 22 травня 2019 року чітко не визначений, отже, сторони не погодили істотну умову цього договору - його ціну. Так, в пункті 6.2 Договору споживчого кредиту №894/19 від 22 травня 2019 року зазначено, що процентна ставка за користування кредитом складає 37,55 %, в той час як прописом зазначено: шістдесят цілих та вісімдесят чотири сотих процентів. Тобто, за Договором взагалі не зрозуміло, який насправді розмір процентів встановлено: 37,55% або ж 60,84%. Зазначене істотно порушує права споживача на отримання повної та достовірної інформації про кредит.

В договорі порушено умови щодо встановлення фіксованої процентної ставки за кредитом. Відповідачу не надавалась необхідна інформація про кредит, передбачена законодавством України. Кредитодавець не виконав свого обов`язку з повідомлення споживача та поручителя про збільшення процентної ставки.

Покровський районний суд Дніпропетровської області рішенням від 22 листопада 2022 року позовні вимоги КС «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту задовольнив.

Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованість за договором споживчого кредиту №894/19 від 22 травня 2019 року в розмірі 82 535,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до КС «Союз-Дніпро», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним - відмовив.

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 23 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року - без змін.

23 травня 2023 року Машошина А. О. в інтересах ОСОБА_1 подала до Верховного Суду через систему «Електронний Суд» касаційну скаргу на рішення Покровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити КС «Союз-Дніпро» в задоволенні позову, зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684,00 грн.

Предметом позову в цій справі є вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 82 535,00 грн та вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсним договору споживчого кредиту. Таким чином, сума позовних вимог не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами б), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку представник

ОСОБА_1 - адвокат Машошина А. О. мотивувала тим, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки сума боргу, стягнута за оскаржуваними судовими рішеннями в рази перевищує розмір мінімальної заробітної плати. При цьому, останній не працевлаштований, на утриманні в нього перебуває хвора мати. Крім цього, ОСОБА_1 позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи.

Посилання заявника на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи, є безпідставним, оскільки касаційна скарга не містить інформації про те, при розгляді якої саме іншої справи він позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням в цій справі, а також - які саме обставини йому необхідно спростувати. Тому формальне посилання заявника на відсутність такої можливості, не дає підстав для висновку про подання касаційної скарги на підставі підпункту б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.

Саме по собі посилання заявника на предмет позову не є обґрунтуванням виняткового значення цієї справи для відповідача (позивача за зустрічним позовом).

Крім цього, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року у справі за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Союз-Дніпро», третя особа ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров