ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 626/1034/22 Номер провадження 22-ц/814/2714/23Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л.

секретар: Гречка Є.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2022 року, постановлене суддею Шаповал Т.В.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом в якому просила розірвати укладений 21 грудня 2018 року шлюб з ОСОБА_1 , який зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області актовий запис № 6021.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що подружнє життя у сторін не склалося, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дітей не мають, у добровільному порядку з`являтися до органів РАЦСу для розірвання шлюбу у позасудовому порядку відповідач відмовляється.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 21 грудня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 6021 розірвано.

Рішення суду мотивовано тим, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, позивач категорично заперечує проти примирення з відповідачем та не бажає відновлювати сімейні відносини.

Вказано, що посилання відповідача на вагітність ОСОБА_2 не підтверджено належними доказами, тому суд визнав недоцільним надавати строк на примирення.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було належним чином розглянуте клопотання відповідача щодо надання сторонам терміну на примирення. Окрім того, суд не перевірив інформацію щодо вагітності позивачки.

В апеляційній скарзі апелянт заявив до суду апеляційної інстанції клопотання про надання сторонам терміну для примирення протягом 6 місяців.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Заворотнього А.В. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що посилання відповідача на вагітність ОСОБА_2 не підтверджені жодними доказами та є припущеннями. Позивач стверджує, що вона не вагітна та вагітною не була.

Окрім того зазначено, що сторони не проживають однією сім`єю та не спілкуються, тому термін для примирення не потрібен.

Також вказано, що позивач має нові стосунки, проживає однією сім`єю з іншим чоловіком та бажає зареєструвати дані відносини відповідно до закону, тому збереження шлюбу між сторонами суперечить волі ОСОБА_2 та моральним засадам суспільства.

Представником ОСОБА_2 адвокатом Заворотнім А.В. до суду також подано заяву про стягнення судових витрат у розмірі 25000 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 про надання строку на примирення задоволено частково.

Надано сторонам у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу строк на примирення терміном 2 місяці та зупинено провадження у справі.

24 травня 2023 року від ОСОБА_2 до суду надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що наданий апеляційним судом строк для примирення не призвів до відповідних наслідків.

Також зазначила, що не бажає збереження даного шлюбу, жодних відносин з відповідачем не має, проживає однією сім`єю з іншим чоловіком, тому збереження шлюбу суперечить її волі та моральним засадам суспільства.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2023 року провадження у справі відновлено.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Багмат П.Д. до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість адвоката в іншому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Наведена норма свідчить, що справедливий та своєчасний розгляд спорів судами є нерозривними поняттями, а комплексне дотримання цих вимог сприяє утвердженню верховенства права у суспільстві.

Згідно зі ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тобто, відкладення розгляду справи у суді апеляційної інстанції передбачено у наступних випадках: якщо стосовно учасника справи немає відомостей про вручення йому судової повістки, а також у випадку наявності відповідного клопотання від учасника справи, якщо повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Посилаючись на зайнятість адвоката Багмат П.Д. в судовому засіданні призначеному в Дзержинському районному суді м. Харкова на 10:20 год. 01.06.2023 року, ним не надано доказу, який би підтверджував дану обставину, тому суд вважає неявку представника відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає продовженню розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2018 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено шлюб, який був зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 6021, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 21.12.2018 року (а.с. 20).

Шлюбні відносини сторони припинили, дітей не мають, спільне господарство не ведуть.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, виходив з неможливості збереження шлюбу, який вже носить формальний характер, що суперечить правам та інтересам позивача. Судом враховано, що позивач наполягала на розірванні шлюбу та проживає однією сім`єю з іншим чоловіком.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ст. ст.110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30.03.2023 з метою збереження сім`ї сторонам надано термін на примирення тривалістю 2 місяці.

Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, примирення між ними до цього часу не відбулося, та позивач не виявила намір на збереження сім`ї, суд не може примусити її зберегти шлюб, оскільки він ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Колегія суддів вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, оскільки перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення.

Враховуючи принцип добровільності союзу між чоловіком та жінкою, а також відсутність по справі обставин, які б свідчили про можливість відновлення між сторонами їх сімейних відносин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги, щодо ненадання місцевим судом сторонам терміну на примирення колегія суддів відхиляє, оскільки даний строк було надано судом апеляційної інстанції, проте до примирення сторін він не привів.

Посилання відповідача на вагітність ОСОБА_2 не підтверджено належними та допустимими доказами.

Долучена ним копія роздруківки з особистої переписки не дає можливості ідентифікувати між ким вона була здійснена та не свідчить про її достовірність.

Згідно із статтею 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази з власної ініціативи.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення суду в оскаржуваній частині судовою колегією не встановлено.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п. 113, 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції або вказували на їх помилковість апеляційна скарга не містить.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції від адвоката Заворотнього А.В. подана заява про стягнення судових витрат на правову допомогу у сумі 25000 грн.

Дана заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).

Представником позивача на підтвердження понесених витрат надано копію договору про надання правової допомоги від 17.01.2023 укладеного між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Антона Заворотнього» в особі керуючого Заворотнього А.В. (а.с. 145-146), копію додаткової угоди до договору від 17.01.2023 (а.с. 147).

У тексті заяви адвоката Заворотнього А.В. про стягнення судових витрат міститься опис робіт (послуг) наданих адвокатським об`єднанням.

Заперечень від відповідача та його представника щодо стягнення судових витрат на користь позивача до суду не надходило.

Колегія суддів, з урахуванням наведеного вище та з урахуванням конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності понесених витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, складністю справи та виконаними адвокатом послуг, їх обсягом, вважає що розмір витрат на оплату послуг адвоката Заворотнього А.В. є завищеним, неспівмірним з обсягом наданих робіт, складністю справи, тому приходить до висновку про стягнення суми понесених витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 10000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Ю. В. Дряниця

Г. Л. Карпушин