П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року місто Київ

справа № 754/5431/22

провадження №22-ц/824/6744/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Головне управління Національної поліції у місті Києві

відповідач - Подільське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві

відповідач - Перша Київська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві

на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30 січня 2023 року, ухвалене у складі судді Буша Н.Д.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Першої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про зняття арешту з майна, в якому просив зняти арешт з частини квартири АДРЕСА_1 , який накладено відповідно до постанови слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві Масалова Є.М. від 1 березня 2006 року, на підставі якої Першою київською державною нотаріальною конторою відомості внесено до Єдиного реєстру заборон.

Позов обґрунтовано тим, що 1 березня 2006 року слідчим слідчого управління ГУ МВС України в м.Києві старшим лейтенантом міліції Масаловим Є.М. в кримінальній справі № 07-4690, порушеної відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.191, ч.2 ст.357 та ч.2 ст.358 КК України винесено постанову про заборону відчуження майна.

28 січня 2013 року матеріали кримінальної справи № 07-4690 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З метою забезпечення цивільного позову слідчим було вирішено накласти заборону на відчуження майна співзасновників компаній, що входять в групу компаній «Еліта-Центр».

Відповідно до змісту постанови накладено заборону на відчуження майна, а саме частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Про заборону відчуження майна, позивач дізнався від Першої київської державної нотаріальної контори у травні 2021 року, шляхом надання письмової відповіді на його заяву.

Як власник частину квартири АДРЕСА_1 , позивач вважає, що заборона відчуження майна є необґрунтованою, безпідставною і неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки він не являється співзасновником компаній, що входять в групу компаній «Еліта-Центр»; квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної власності громадянинові ОСОБА_7 та членам його сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_9 в рівних долях, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 25 червня 1997 року.

Крім того, частини квартири АДРЕСА_1 не є речовим доказом, у розумінні положень КПК України, в кримінальному провадженні від 28 січня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, оскільки не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також не є предметом, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Також позивач не має ніякого процесуального статусу в кримінальному провадженні.

Накладення арешту на майно позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 30 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Скасовано арешт з частини квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , який накладений відповідно до постанови слідчого Масалова Є.М. слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві від 1 березня 2006 року, на підставі якої Першою Київською державною нотаріальною конторою внесено відомості до Єдиного реєстру заборон.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач Головне управління Національної поліції у м.Києві подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити. Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції проігнорував, що кримінальне провадження не закінчено, відтак підстави для розгляду справи за правилами цивільного судочинства відсутні. Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюється за правилами КПК України 2012 року. Оскільки кримінальне провадження розпочато за правилами КПК 1960 року, але продовжено за правилами КПК 2012 року, правильним буде висновок про необхідність розгляду справи про зняття майна з-під арешту за правилами КПК 2012 року.

В судовому засіданні представник відповідача ГУ НП у місті Києві - Лисенко В.О. доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шеремет О.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники Подільського управління поліції ГУНП у місті Києві та Першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилися будучи у встановленому законом порядку повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 117, 118).

Відповідач Подільське управління поліції ГУНП у місті Києві причини неявки свого представника суду не повідомив.

Перша Київська держана нотаріальна контора направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника (а.с. 119).

Суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 3 березня 2006 року зареєстровано арешт нерухомого майна: об`єкт обтяження: 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 , відповідно до постанови б/н від 1 березня 2006 року, на підставі заяви Слідчого управління ГУМВС України в м.Києві.

1 березня 2006 року слідчим слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві старшим лейтенантом міліції Масаловим Є.М. в кримінальній справі № 07-4690, порушеної відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 357 та ч. 2 ст. 358 КК України винесено постанову про заборону відчуження майна. 28 січня 2013 року матеріали кримінальної справи № 07-4690 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000161.

У постанові про заборону відчуження майна зазначено, що ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у період з вересня 2004 року до січня 2006 року, використовуючи фірми ЗАТ «Будівельно - інжинірінгова компанія», ТОВ «Науково-дослідний центр Прогрес», ТОВ «Марс-1», ТОВ «АБФ», ТОВ «Будівельно-фінансова група «Еліта-Ценр», ТОВ «Компанія «Еліта-Будінвест», ТОВ «Хімбуд», організували збирання коштів від громадян під приводом інвестування у будівництво житлових будинків, які в подальшому були привласненні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_12 . З метою забезпечення цивільного позову слідчим було вирішено накласти заборону на відчуження майна співзасновників компаній, що входять в групу компаній «Еліта-Центр».

Відповідно до вказаної постанови було накладено заборону на відчуження майна, а саме на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної часткової власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї - ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 1997 року, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради та зареєстрованого бюро технічної інвентаризації м. Києва за №4827 від 7 липня 1997 р.

18 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду з клопотанням про скасування арешту майна, за результатами розгляду якого винесено ухвалу від 21 червня 2022 року по справі №758/3561/22 про відмову у задоволенні клопотання та роз`яснено, що спори про звільнення майна з під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом, розглядаються за правилами цивільного судочинства, обґрунтовуючи тим, що арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , було накладено слідчим під час досудового розслідування в кримінальній справі №07-4690, на підставі КПК України 1960 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що накладений арешт позбавляє можливості позивача ОСОБА_1 вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном.

Разом з тим, суд першої інстанції відкриваючи провадження у даній справі та розглядаючи справу, не звернув уваги на те, що заявлені позивачем вимоги не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, а тому дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Предметом позову у цій справі є скасування арешту з 1/4 частину квартири, накладеного постановою слідчого СУ ГУ МВС Укрїни в м.Києві від 1 березня 2006 року, в межах кримінальної справи № 07-4690, порушеної відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 357 та ч. 2 ст. 358 КК України, на підставі КПК України 1960 року в редакції, яка була чинною на час вчинення відповідної процесуальної дії.

ОСОБА_1 не був учасником кримінального провадження.

Арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 накладено в рамках указаної кримінальної справи 1 березня 2006 року.

З кримінальної справи № 07-4690 були виділені матеріали з оголошенням у розшук підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України ОСОБА_3 .. На даний час досудове розслідування щодо виділених матеріалів відомості про яке внесено 28 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000161, здійснюється Подільським управлінням поліції ГУ НП у м.Києві.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст.125), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (п.24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України»). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Щодо визначення предметної та суб`єктної юрисдикції справи необхідно зазначити таке.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, згідно п.10 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Відповідно до ст.174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями п.1 ч.1 ст.303 КПК України 2012 року, який передбачає право оскарження під час досудового провадження рішення, дії чи бездіяльності слідчого володільцем тимчасово вилученого майна іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Таке співпадає з положеннями ч.4 ст.21 цього Кодексу, згідно якої здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) сформовано правовий висновок про те, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 07 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Відтак, розгляд питання про звільнення частини спірної квартири з-під арешту має відбуватися в порядку КПК України 2012 року, оскільки такий порядок є єдиним визначеним способом захисту права власності позивача на частину квартиру, арешт на яку було накладено в межах кримінального провадження, яке станом на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення не є закінченим.

Таким чином, наявність незакінченого кримінального провадження виключає можливість розгляду справи про звільнення майна з-під арешту за правилами цивільного судочинства.

Оскільки кримінальне провадження розпочато за правилами КПК 1960 року і триває досі, то розгляд справи про зняття майна з-під арешту має відбуватися за правилами КПК 2012 року.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув дану справу в порядку цивільного судочинства.

Відповідно ч. 2 ст. 377 ЦПК України, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19, 255, 256, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30 січня 2023 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києва, Першої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна,- закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що питання скасування заборони підлягає розгляду в порядку кримінально - процесуального кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 9 червня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус