Дата документу 30.05.2023Справа № 643/740/22
Провадження № 2/554/3342/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючої судді Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , у якій просить розірвати шлюб, актовий запис №709 від 12.06.2010 року та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог в частині розірвання шлюбу посилається на те, що 12.06.2010 року між ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції за актовим записом №709.

Підставами для розірвання шлюбу являються ті обставини, що у подружжя різні характери, різні інтереси та погляди на життя, ніяких почуттів один до одного між ними не існує. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб носить виключно формальний характер. З 2019 року сторони не проживають разом.

Враховуючи викладене, позивачка звернулася до суду з вимогою про розірвання шлюбу.

Крім того, позивачкою зазначена вимога про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень 00 копійок, щомісячно починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування зазначених вимог позивачка посилається на те, що від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2022року ОСОБА_5 відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 №2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави, вказана позовна заява підсудна Октябрському районному суду м. Полтави.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2023, зазначену справу передано у провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20.02.2023 року цивільна справа прийнята до провадження, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, в позові зазначила, що розгляд справи прохає розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, в матеріалах справи мається відзив на позовну заяву, в якому він частково визнає позов, а саме в частині розірвання шлюбу не заперечує, а в частині стягнення аліментів визнає частково. Вказав, що згоден на 1500,00грн., а не на 3000,00грн., як прохає позивачка, посилаючись на тяжке матеріальне становище.

За таких обставин, згідно ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Шлюб між сторонами зареєстровано 12.06.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції за актовим записом №709, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Позивачка вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось, шлюб носить формальний характер, сторони не ведуть спільне господарство та проживають окремо з 2019 року, дитина від шлюбу малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю.

Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

При цьому, ч.1 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Положенням ч.2 ст.112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи, що позивачка подала позов до суду та наполягає на розірванні шлюбу, в достатній мірі обґрунтувала позовні вимоги, а відповідач не заперечує проти позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів, суд приходить до наступного висновку.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , що видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що зроблене відповідний запис №4759, підтверджується що батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Сторонами не оспорювалось, що дитина проживає та знаходиться на утримання матері ОСОБА_1 .

Суд вважає встановленим факт проживання дитини з матір`ю та знаходження її на утримання матері.

Згідно до положень ст.51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічне положення норм законодавства передбачено частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2).

Відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи вік дитини та, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів до суду того, що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 3000,00грн., а запропонований ним розмір аліментів дійсно буде достатній для утримання дитини, суд прийшов до висновку про задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів на утримання сина у визначеному позивачкою розмірі, щомісячно, з дати подачі позову до суду 20.01.2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічну позицію викладено в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Позивачка ОСОБА_1 сплатила судовий збір за вимоги про розірвання шлюбу у розмірі 992,40 гривень, а за подання позовних вимог про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40 гривень, а також на користь держави, до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст.ст.3,10,110,112,180,182,185,191 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 12,13,81,82,141,263-265,430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб укладений 12.06.2010 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дошлюбне прізвище якої ОСОБА_6 , зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції за актовим записом №709.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_7 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок), щомісячно починаючи з 20.01.2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави, до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Згідно зі ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текс рішення суду виготовлено 06.06.2023року.

Суддя М.О. Материнко