Провадження № 22-ц/4808/629/23
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

серкетаря Працун В.В.

з участю представника КП «Івано-Франківськводоекотехпром»

адвоката Кузя А.П.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу генерального директора комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» Савенка Віталія на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2023 року, ухвалене в складі судді Бабій О.М. в м. Івано-Франківську, повний текст складено 13 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - комунальне підприємство «Муніципальна дорожня компанія», про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - комунальне підприємство «Муніципальна дорожня компанія», про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 вересня 2020 року о 22 год. він під`їжджаючи на своєму автомобілі Тойота Корола, д.н.з. НОМЕР_1 до кільцевої дороги біля мосту на вул. Галицькій, у м. Івано-Франківську, що веде до мікрорайону «Пасічна», відчув, що під колесами авто є вода. Позивач зупинився, вийшов з автомобіля, рівень води був вище коліс, прийняв рішення не їхати далі, але в цей час почув удар в багажник автомобіля, який спричинив широкий потік води, яка витікала з висоти 1,5-2 м. з стічного водяного колектора. Автомобіль знесло з дороги під міст, автомобіль був некерованим та проплив 10-15 метрів. Внаслідок події, яка трапилась 26.09.2020 автомобіль зазнав пошкоджень, які підтверджені листом ТОВ «Класик Авто», листом діагностики, актом виконаних робіт. Автомобіль ним куплено в салоні за 25 000 доларів, ремонт автомобіля дороговартісний, попередньо позивач витратив на ремонт 24 193 грн, але шкода є набагато більшою. Вважає, що КП «Івано-Франківськводоекотехпром» є відповідальним за затоплення вказаної ділянки дороги, на його балансі і обслуговуванні перебуває стічний водяний колектор, який розташований на АДРЕСА_1 . Просив стягнути з комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» на його користь матеріальні збитки в розмірі 24 193 грн за початковий ремонт автомобіля.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2023 року залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» про відшкодування матеріальної шкоди - третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - комунальне підприємство «Муніципальна дорожня компанія».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - комунальне підприємство «Муніципальна дорожня компанія» про відшкодування матеріальної шкоди задоволено. Стягнуто із комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром в користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 104 692 гривень та судовий збір в розмірі 1046 гривень 92 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду генеральний директор комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» Савенко В. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що позивач опинився затоплений внаслідок не дотримання ПДР та є його вина у спричиненні пошкоджень автомобілю. Так, усвідомлюючи невідворотність пошкодження автомобіля, маючи можливість скористатися альтернативними маршрутами (автодорогами) руху автомобілів, розуміючи аномальність погодних умов та проявивши недбалість, намагався подолати водну перешкоду. Згідно з пунктом 2.3. Правил дорожнього руху України , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N° 1306 (надалі - Правила дорожнього руху), водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на ії зміну, за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Діяти у такий спосіб позивач не міг тому, що перебував у нетверезому стані, що підтверджено постановою у справі No344/13181/20 (провадження N33/4808/88/21) від 04.02.2021р., відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, мережі та споруди, які перебувають на балансі відповідача збудовані відповідно до норм чинного законодавства та належним чином експлуатуються, що підтверджується графіком чистки решіток та колодязів дорожньої дощової каналізації на 2020 р; графіком огляду каналізаційних мереж на 2020 р; актом приймання виконаних робіт за червень 2020 р; актом приймання виконаних робіт за березень 2020 р. Вказані докази містять інформацію, в тому числі, щодо прочистки дощових колодязів по вулиці Надрічна та Набережна у м.Івано-Франківську.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» адвокат Кузь А.П. доводи апеляційної скарги підтримав, просить задовольнити подану ним скаргу.

ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями позивача та затопленням його автомобіля. Позивач рухався автомобільною дорогою, яка була відкритою для руху транспорту. На вулиці падав сильний дощ, але це не означає, що під час дощу весь рух має зупинитись чи люди мають перестати користуватись автомобілем. Крім того, позивач проявив уважність і не заїхав сам у воду, його автомобіль змило водою, яка витікала з колектора, експлуатацію якого здійснює відповідач. Щодо твердження представника відповідача про те, що він не є належним відповідачем у справі, а належним відповідачем є КП «Муніципальна дорожня компанія», оскільки на балансі цієї компанії перебуває вулиця Надрічна, то судом зроблено висновок про те, що затоплення автомобіля позивача трапилось не з вини неналежного обслуговування дорожнього покриття, а з вини відповідача щодо неналежного утримання водяного колектора. Доказів того, що дорожнє покриття перебуває в незадовільному стані суду не надано, натомість в матеріалах справи містяться докази та про це свідчили свідки, що причиною затоплення дороги та автомобіля позивача була вода, яка лилась з колектора, який перебуває в експлуатації відповідача. Щодо вартості матеріального збитку, який завдано позивачу, то експертом надано висновок, що заміни блоку керування кузовом становить 207 877 грн 13 коп. У випадку заміни рульової колонки та передніх пасів безпеки загальна вартість матеріального збитку, без врахування блоку керування кузовом становитиме 104 692 грн, яку і просив стягнути позивач.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Тойота Корола, д.н.з. НОМЕР_1 від 09.04.2009, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с.17).

Згідно листа начальника Івано-Франківського ЦМГ від 10.12.2021 26 вересня 2020 року на станом на 21.00 год спостерігався значний дощ кількістю опадів 15 мм за 2 год, а станом на 21.40 год спостерігався сильний дощ кількістю опадів 31 мм за 3 год, ці дані є репрезентативними для м. Івано-Франківська (т. 1 а.с.105).

Близько 22 год 26 вересня 2020 року позивач підїжджаючи до моста зі сторони кільця на вул. Надрічній у м. Івано-Франківську автомобіль заїхав у воду та його віднесло під міст, що підтверджується даними ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області.

26 вересня о 23 год пожежно-рятувальним підрозділом проведено відбуксирування автомобіля марки Тойота Короллад.н.з. НОМЕР_1 із затопленої ділянки в безпечне місце (т.1 а.с. 101).

Внаслідок події, яка трапилась 26.09.2020 автомобіль позивача зазнав пошкоджень, які підтверджені листом ТОВ «Класик Авто», листом діагностики, актом виконаних робіт (т.1 а.с.11, 12, 14).

Позивач зазнав збитків внаслідок затоплення автомобіля, які визначені у висновку експерта СЕ-19/109-22/1417-АВ від 27.06.2022 (т. 1 а.с.133-148).

Частиною 3 статті 14 і частиною 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно зі статтями 9, 24 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені функції й повноваження місцевого самоврядування, визначені чинним законодавством.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 21 Закону України «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року (у редакції від 21 лютого 2007 року) № 198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг і вулиць (далі - Правила № 198 від 21 лютого 2007 року), які є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів, і користувачів (пункт 1).

У пункті 4 Правил № 198 від 21 лютого 2007 року зазначено, що користувачами дорожніх об`єктів є учасники дорожнього руху, власники та користувачі земельних ділянок, які знаходяться в межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг, а також власники (користувачі) малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, рекламних засобів та інженерних комунікацій і споруд, розташованих у зазначених межах.

На власників дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, користувачів дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби пунктом 5 Правил № 198 від 21 лютого 2007року покладається обов`язок із забезпечення зручних і безпечних умов руху, запобігання травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів.

Пунктом 11 Правил №198 від 21лютого 2007 року, зокрема, встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані:своєчасно іякісно виконуватиексплуатаційні роботивідповідно дотехнічних правил з дотриманням норм і стандартів збезпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а занеможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно додіючих нормативів або припинити (обмежити)рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Відповідно до пункту 25 Правил № 198 від 21 лютого 2007 року власники та користувачі земельних ділянок, а також власники (користувачі) інженерних комунікацій, що розташовані в межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг зобов`язані забезпечувати належний технічний стан інженерних комунікацій, обладнання, споруд та інших використовуваних елементів дорожніх об`єктів відповідно до їх функціонального призначення та діючих нормативів. У разі виявлення небезпечних умов експлуатації споруд і об`єктів, їх аварій і руйнувань, що призвели до виникнення перешкод у дорожньому русі або загрожують збереженню елементів дорожніх об`єктів, негайно повідомляти власників дорожніх об`єктів або уповноважених ним органів, а також Державтоінспекцію.

Крім того відповідно до пункту 2.1 Положення про безпечну та надійну експлуатацію зовнішніх мереж і споруд водопостачання й каналізації, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 3 квітня 1998 року за № 69, мережі й споруди водопостачання і каналізації у процесі експлуатації, а також у період тимчасового припинення процесу їхньої експлуатації повинні перебувати під систематичним наглядом власника мережі або споруди водопостачання і каналізації. З метою своєчасного виявлення можливих пошкоджень і інших недоліків на мережах або спорудах водопостачання і каналізації, їхнім власником повинні виконуватися технічні огляди.

Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 5 липня 1995 року № 30 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 21 липня 1995 року за № 231/767, в редакції від 27 червня 2008 року № 191, які є обов`язковими для всіх виробничих підприємств водопровідно-каналізаційного господарства, комбінатів комунальних підприємств або інших організацій, що експлуатують системи водопостачання та каналізації населених пунктів України, передбачений порядок здійснення нагляду за станом каналізаційної мережі.

Зокрема, пункт 12.2.1 вказаних Правил зазначає, що технічне обслуговування каналізаційної мережі передбачає зовнішній і внутрішній (технічний) огляд мережі і споруд на ній, в тому числі каналізаційних колодязів.

Зовнішній огляд мереж виконується не рідше одного разу на місяць шляхом обходу трас ліній мережі і огляду зовнішнього стану пристроїв і споруд мережі. Під час обходів трас лінії мережі перевіряються, в тому числі, зовнішній стан колодязів, наявність кришок, цілісність люків, кришок. Зовнішній обхід мереж виконує експлуатаційна бригада, яка проводить огляд за суворо визначеними маршрутами. Кожній бригаді щодня видаються наряди обходу. Результати огляду заносяться до журналу. Результати огляду шахт, каналізаційних колекторів і споруд на них повинні оформлятися актами, відомостями дефектів із зазначенням заходів з усунення дефектів і строків виконання робіт (пункти 12.2.2 - 12.2.5, 12.2.12 Правил).

Державним стандартом України 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», затвердженим наказом Держстандарту України від 31 липня 1997 року № 441, встановлені вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху. Вказаним ДСТУ передбачено, що люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634, які не передбачають перекриття оглядового колодязя бетонними плитами. Відхилення висотної позначки кришки люка оглядового колодязя відносно рівня покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см. Усунення недоліків виконується в термін не більше ніж 7 діб з моменту їх виявлення. Зруйновані кришки і решітки повинні бути негайно огороджені і позначені відповідними технічними засобами організації дорожнього руху. Їх заміна повинна бути проведена протягом доби з моменту виявлення (пункти 3.1.7, 3.1.9, 3.1.10 ДСТУ 3587-97).

Крім того відповідно до пункту 2.1 Положення про безпечну та надійну експлуатацію зовнішніх мереж і споруд водопостачання й каналізації, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 3 квітня 1998 року за № 69, мережі й споруди водопостачання і каналізації у процесі експлуатації, а також у період тимчасового припинення процесу їхньої експлуатації повинні перебувати під систематичним наглядом власника мережі або споруди водопостачання і каналізації. З метою своєчасного виявлення можливих пошкоджень і інших недоліків на мережах або спорудах водопостачання і каналізації, їхнім власником повинні виконуватися технічні огляди.

Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 5 липня 1995 року № 30 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 21 липня 1995 року за № 231/767, в редакції від 27 червня 2008 року № 191, які є обов`язковими для всіх виробничих підприємств водопровідно-каналізаційного господарства, комбінатів комунальних підприємств або інших організацій, що експлуатують системи водопостачання та каналізації населених пунктів України, передбачений порядок здійснення нагляду за станом каналізаційної мережі.

Зокрема пункт 12.2.1 вказаних Правил зазначає, що технічне обслуговування каналізаційної мережі передбачає зовнішній і внутрішній (технічний) огляд мережі і споруд на ній, в тому числі каналізаційних колодязів.

Відповідно до відомостей про проведення перевірки каналізаційних мереж на 2020 рік від 27 грудня 2019 року, затвердженого головним інженером КП Івано-Франківсьводекотехпром» вбачається, що по вул. Надрічна, де стався прорив води, саме відповідач проводить дії щодо належного утримання каналізаційних мереж (а.с.41-56 Т.1)

Відповідно до частини 1 і частини 2 статті 1166, частини 1 статті 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статей 11, 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно наданого Позивачем висновку експерта, що заміни блоку керування кузовом становить 207 877 грн 13 коп. У випадку заміни рульової колонки та передніх пасів безпеки загальна вартість матеріального збитку, без врахування блоку керування кузовом становить 104 692 грн, який і просить стягнути позивач.

Розмір заподіяних збитків у результаті порушення цивільного права позивача відповідачем не оспорюється.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, про що складена відповідна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності No344/13181/20 (провадження N33/4808/88/21) від 04.02.2021р, оскільки не доведено, що позивач своїми умисними діями спричинив пошкодження автомобіля Тойота Корола, д.н.з. НОМЕР_1 на суму 104 692 грн. Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір, а відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.12.2014 року № 6-183цс14.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до підпункту в пункту 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої вказаної статті), у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої вказаної статті).

Ураховуючи, що за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень щодо вирішення спору по суті, тому відсутні підстави для нового розподілу витрат у справі, а також відшкодування КП «Івано-Франківськводоекотехпром» судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 104 692 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн*100=248 100 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу генерального директора комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» Савенка Віталія залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 07 червня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта