Дата документу 19.06.2023 Справа № 317/3664/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/3664/21
Провадження №22-ц/807/1271/23
Головуючий в 1-й інстанції - Нікітін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 березня 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач - ОСОБА_3 звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів. Позовна заява обґрунтована наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2015 року по 05 лютого 2018 року. Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю. Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/506/18 від 14.06.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісяця, починаючи з 20 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, останнім часом стан здоров`я дитини суттєво погіршився і 14 вересня 2020 року сину встановлено інвалідність, що призвело до збільшення його потреб у догляді, навчанні, розвитку, лікуванні та ін. Дитина вимушена регулярно відвідувати медичних спеціалістів: масажиста, логопеда тощо. Зросли також і потреби сина в побуті. Оскільки утримувати дитину позивачу стало матеріально складно, а коштів, стягнутих з відповідача рішенням суду, недостатньо для забезпечення утримання спільної дитини сторін, ОСОБА_3 і звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29 березня 2023 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року по справі № 317/506/18 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок щомісяця, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 33 копійки.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції зважив на встановлення дитині інвалідності, при цьому судом не враховано, що програми реабілітації дітей з інвалідністю проводяться за рахунок бюджетних коштів і відповідачем не доведено проведення такої реабілітації за власний рахунок. Збільшення витрат на утримання дитини не підтверджено належними доказами і є лише припущенням. Збільшуючи розмір стягуваних аліментів суд першої інстанції не врахував, що відповідач сплачує аліменти ще на одну дитину, і збільшення розміру аліментів поставить його в скрутне матеріальне становище.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268400,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн. (2684,00 грн. Х 100 = 268 400 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заочного рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/506/18 від 14.06.2018, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісяця, починаючи з 20 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Копією довідки № 779 від 02.11.21, виданої виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради, підтверджено те, що спільна дитина сторін проживає разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні.

Позивачем до матеріалів справи також додано копії документів, що підтверджують встановлення інвалідності спільній дитині сторін - ОСОБА_4 : копія довідки № 2 від 30.09.2020, копія ОСОБА_5 програми реабілітації дитини-інваліда № 105 від 14.09.2020.

Судом також досліджені в судовому засіданні докази, надані стороною відповідача: копію виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на дитину; довідку про доходи відповідача; квитанції про сплату ним на користь ОСОБА_3 аліментів за рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14.06.2018; документи про погіршення стану здоров`я відповідача через хворобу хребта.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки інвалідність є тим станом людини, який зазвичай триває певний, великий, проміжок часу, в даному випадку обґрунтовано пред`явлення позову саме про зміну розміру аліментів, а не про стягнення додаткових витрат на дитину, які, зазвичай, мають тимчасовий характер. Враховуючи матеріальний стан відповідача та стан його здоров`я, суд частково погодився з доводами захисника щодо надмірності заявленої позивачем суми аліментів в розмірі 3 000 гривень на місяць. На думку суду справедливою та такою, що відповідає встановленим в даній справі обставинам, буде сума аліментів в розмірі 2 000 гривень на місяць.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України, встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, законодавцем не наведено вичерпного переліку підстав зменшення або збільшення розміру стягнутих за рішенням суду аліментів, і в кожному конкретному випадку суд повинен зважувати на підстави заявленого позову та докази надані на підтвердження таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Підставою для збільшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів у дані справі є встановлення дитині ОСОБА_4 інвалідності та призначення індивідуальної програми реабілітації, що відповідно тягне за собою збільшення витрат на матеріальне забезпечення неповнолітнього.

Суд першої інстанції, дійшов вірних висновків, з приводу того, що період на який встановлюється інвалідність, є як правило досить тривалим, тому в даному випадку обґрунтовано заявлено позов саме про зміну стягуваних аліментів, а не про стягнення додаткових витрат, які мають тимчасовий періодичний характер.

Стан здоров`я дитини, відповідно до пункту 1 частини першої статті 182 СК України належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини (впливають на такий розмір) і, вочевидь, зміна цієї обставини, зокрема, істотне погіршення стану здоров`я дитини після стягнення аліментів, може бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів. Погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, якщо внаслідок такого погіршення здоров`я раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини.

З аналізу рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/506/18 від 14.06.2018 відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісяця, починаючи з 20 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, встановлено, що вказаний розмір аліментів стягнутий зокрема з урахуванням стану здоров`я дитини на час ухвалення рішення.

14.09.2020 року дитині встановлено інвалідність. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, ОСОБА_7 потребує медичної, психолого-педагогічної, фізичної та соціально-побутової реабілітації.

Таким чином, встановлено погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Реабілітація дитини потребує відповідного матеріального забезпечення, який є більшим від забезпечення дитини без наявних вад здоров`я, тому суд першої інстанції з урахуванням матеріального стану платника аліментів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позову і відповідне збільшення розміру стягуваних аліментів до 2000,00 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 19 червня 2023 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков