Справа № 541/1974/23
Номер провадження 2/541/623/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 серпня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

представників позивача адвоката Жиліної О.В. та ОСОБА_3.

розглянувши у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області,

про визнання встановлення факту належності майна спадкодавцеві та визнання права власності в порядку спадкування на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,

установив:

07 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Спадкодавця, за свого життя, не встигла належним чином виготовити документи котрій посвідчують її право власності. Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину. З метою отримання свідоцтва про спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 позивач звернувся до державного нотаріуса Першої Миргородської Державної нотаріальної контори однак отримала відмову оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Позивач прохав суд встановити факт належності ОСОБА_2 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на спірну 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 07 червня 2023 року відкрито провадження у даній справи та призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 24).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, його представники ОСОБА_3 (за довіреністю) та адвокат Жиліна О.В. вимоги позову підтримали та прохали задовольнити.

Представник Комишнянської селищної ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8).

За життя ОСОБА_2 , рішенням Зуєвецької сільської ради № 14 від 05.03.1997 передано у власність 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

25.03.2010 року видано свідоцтво про право спільної часткової власності, щодо спірного домоволодіння, де ОСОБА_2 значиться одним із його співвласників (а.с.10).

Згідно відомостей ДКП «Миргородтехінвентаризація» право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частині за кожним (а.с.16)..

З постанови державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори від 03.05.2023 № 214/02-31 вбачається, що підставою для відмови у видачі єдиному спадкоємцю - ОСОБА_1 , свідоцтва про спадщину за законом на 1/3 частину спірного будинковолодіння, слугувало відсутність належного правовстановлюючого документу, що посвідчував право власності спадкодавця ОСОБА_2 на спірне майно (а.с.17).

У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

В ході даного судового розгляду, встановлено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, було видано з порушеннями законодавства, адже видане вже після смерті одного із співвласників майна, а саме - ОСОБА_2 .

Проте на переконання суду, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Свідоцтво про право власності видане належним суб`єктом, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а право власності зареєстроване у відповідному Державному реєстрі нерухомого майна. З моменту видачі свідоцтва минуло понад тринадцять років, що на переконання суду являється тривалим терміном.

За цей час, жодна із заінтересованих осіб, не оскаржувала прав ОСОБА_2 на відповідне майно.

В контексті наведеного суд бере до уваги рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування ст.1 Першого протоколу до конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу належного врядування при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном.

У п.71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип належного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Разом з тим, потреба виправити допущену в минулому помилку не повинна непропорційним чином утручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип належного врядування може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Оскільки, держава, в особі уповноважених нею органів, визнала за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, видавши відповідний правовстановлюючий документ, тому обмеження спадкоємців в спадкуванні відповідного майна через помилку при посвідченні права спадкодавця становитиме непропорційне втручання в право особи на мирне володіння майном, передбачене Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зважаючи, що правочин, на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності чи свідоцтво, яким посвідчено право власності судом недійним не визнавалися, тому суд вважає за можливе встановити факт належності ОСОБА_2 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення Зуєвецької сілької ради № 14 від 05.03.1997 року та посвідченого свідоцтвом про право власності від 25.03.2010.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, котрий прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , у встановленому законом порядку набув право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

За змістом ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки відсутність належного правовстановлюючого документа, що підтверджує право спадкодавця ОСОБА_2 право власності на спірне спадкове майно, перешкоджає позивачу ОСОБА_1 оформити право на спадщину в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати за ним право власності на 1/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В зв`язку з тим, що позивач в силу закону звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати покладаються на державу.

Керуючись ст.ст.258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд за адресою : АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд за адресою : АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 дружини, ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 з дня виготовлення повного тексту рішення суду днів до Полтавського апеляційного суду

Повний текст рішення виготовлено 18 серпня 2023 року.

Суддя О. А. Городівський