Справа № 462/7095/21 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/990/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.,

Кравець І.І. та її представника адвоката Гандзюлевича Я.А.;

адвоката Дуліч Т.В. представника ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 09 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ квартири, яка є спільним майном подружжя, у якому просила визнати 904/1000 частки квартири АДРЕСА_1 (в подальшому «спірна квартира») об`єктом спільної сумісної власності подружжя та виділити у її власність 452/1000 спірної квартири.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що сторони з 26.11.1992 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і спірну квартиру вони отримали у власність на підставі договору міни квартир від 15.03.1994 року, згідно якого ними квартиру АДРЕСА_2 було поміняно на спірну квартиру (в подальшому «Договір міни»). Відповідач при укладенні згаданого Договору міни продав належну йому особисто квартиру вартістю 3 162 520 карбованців, а купив спірну квартиру вартістю 32 900 000 карбованців. Таким чином, вартість квартири в Російькій Федерації, придбаної відповідачем до шлюбу, складала лише 96/1000 від вартості придбаної квартири під час шлюбу, а відтак 904/1000 частки вартості спірної квартири фактично отримані безкоштовно вже подружжям, а відтак ці 904/1000 частки квартири належить сторонам, як подружжю, на праві спільної сумісної власності (а.с. 2-6).

У грудні 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , у якому просив визнати спірну квартиру його особистою приватною власністю.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовувалися тим, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 07.05.2021 року (залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 06.12.2021 року) шлюб між сторонами даного спору розірвано. Стверджувалося, що спірна квартира є його (позивача за зустрічним позовом) приватною власністю, оскільки він її на підставі Договору міни від 15.03.1994 року виміняв на квартиру, власником якої одноособово був лише він. В задоволенні первісного позову просив відмовити (а.с. 50-51).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 350 гривень судового збору(а.с.133-135).

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити, покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Стверджує, що квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 також було набуто у власність на підставі договору міни від 22.12.1992 року, тобто вже під час шлюбу з позивачкою (апелянтом).

Порушенням норм процесуального права апелянт вважає відсутність ухвали суду про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, а відтак вважає, що є це є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в частині задоволення зустрічного позову та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

Вважає, що у матеріалах справи є відсутньою ухвала суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Також вважає, що «суд сфальсифікував явку представника Позивача в засідання 09.03.2023р.», оскільки насправді в судовому засіданні 09.03.2023 року представника позивачки не було і такий подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю, як адвоката, у іншій кримінальній справі (а.с. 141-147).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина 2 статті 376).

Позовна заява ОСОБА_2 не містить доводів стосовно того, що квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 також було набуто у власність на підставі договору міни від 22.12.1992 року, тобто вже під час шлюбу з позивачкою (апелянтом), а відтак дане питання судом першої інстанції не вивчалося та не досліджувалося.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_2 пояснила, що предметом договору міни, який було укладено 22.12.1992 року і в результаті якого ОСОБА_1 став власником вищезгаданої квартири АДРЕСА_2 , була інша квартира, власником якої ОСОБА_1 став влітку 1992 року, тобто до укладення шлюбу між ним та апелянтом. Відтак, апелянтом самою визнається та обставина, що квартиру АДРЕСА_2 (яку було придбано ОСОБА_1 під час шлюбу з апелянтом) була придбаною в результаті договору міни на квартиру, яка була придбаною ОСОБА_1 ще до укладення шлюбу з ОСОБА_2 , а відтак ця обставина у відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно, ця обставина жодним чином не спростовує висновків оскаржуваного рішення про належність спірної квартири АДРЕСА_1 на праві приватної власністі саме ОСОБА_1 , а тому доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 було набуто у власність на підставі договору міни від 22.12.1992 року, тобто вже під час шлюбу з апелянтом, до уваги прийматися не можуть.

Як стверджується протоколом судового засідання від 27.06.2022 року, судом протокольною ухвалою було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 (а.с. 91), а відтак доводи апеляційної скарги з посиланням на відсутність ухвали суду про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом (як на підставу для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом) до уваги прийматися не можуть.

Так само, як не можуть прийматися до уваги доводи апеляційної скарги про нібито відсутність ухвали суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, оскільки протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання було оголошено закритим, що стверджується журналом судового засідання від 03.06.2022 року (а.с. 89).

Адвокат Гандзюлевич Я.А. в якості представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_2 приймав участь у розгляді даної справи: зокрема і в судовому засіданні, яке відбулося 01.03.2023 року (а.с. 127), коли він під власноручну розписку був повідомленим про продовження розгляду справи о 09-15 год 09.03.2023 року (а.с. 128).

Як стверджується протоколом судового засідання від 09.03.2023 року, в згадане судове засідання адвокат Гандзюлевич Я.А. не з`явився і суд ухвалив продовжувати і завершувати розгляд справи у його відсутності та о 10 год 17 хвилин закінчив в цьому судовому засіданні оголошувати вступну та резолютивну частину оскаржуваного рішення (а.с. 129).

Заява адвоката Гандзюлевича Я.А. про відкладення розгляду справи поступила на електронну пошту суду першої інстанції о 10 год 18 хвилин 09.03.2023 року (а.с. 131-132), тобто вже після того, як суд закінчив оголошувати вступну та резолютивну частину оскаржуваного рішення.

За наведених обставин колегія суддів доводи апеляційної скарги про «фальсифікацію» судом «явки представника Позивача в засідання 09.03.2023р.» визнає надуманими, а відтак такими, що також не можуть прийматися до уваги.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 09 березня 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 17 серпня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.