Справа № 202/3626/17
Провадження №2/202/6/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.

представника позивача ОСОБА_1

представник позивача- ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна про стягнення коштів та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна про визнання договору недійсним,-

І. Стислий виклад позиції сторін по справі за первісним та зустрічним позовами.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою за результатом розгляду якого просив суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь суму боргу у розмірі 10 000 дол.США.

Заявлена вимога була обґрунтована тим, що 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року та 8 вересня 2016 року ОСОБА_4 дав у борг ОСОБА_7 кошти у загальному розмірі 10 000,00 дол.США. про що свідчать три розписки складені позичальником. Кошти мали бути повернені до 1 січня 2017 року. Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Борг позивачу повернуто не було. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є її онук, ОСОБА_5 , до якого позивачем пред`явлено вимогу у даній справі.

Повністю не погоджуючись з заявленими позовними вимогами, зі своєї сторони ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву за результатами розгляду якої просив суд визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , викладений у розписках від 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року та 8 вересня 2016 року на суму 10 000, 00 доларів. Зустрічні вимоги обґрунтовані тим, що він, ОСОБА_5 є онуком ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була матір`ю його батька, ОСОБА_6 , та була тривалий час хвора у зв`язку із наявністю злоякісної пухлини. За сім днів до смерті ОСОБА_7 помер її чоловік, ОСОБА_8 , який приходився дідусем ОСОБА_5 . Через 5 місяців після смерті бабусі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 , який приходився батьком позивачу за зустрічним позовом. ОСОБА_5 дуже тісно спілкувався з ОСОБА_7 та підтримував її як міг. Для ОСОБА_5 стало великою несподіванкою отримання претензії від ОСОБА_4 щодо погашення боргу, оскільки за життя ОСОБА_7 про відповідні обставини його, як свого онука, не повідомляла. У зв`язку із вказаними обставинами у ОСОБА_10 є сумніви щодо складання відповідних розписок саме ОСОБА_7 та отримання коштів у такому великому розмірі. Окрім того ОСОБА_5 звернув увагу, що у розписках вказано про отримання у борг коштів у доларах, однак у відповідних боргових документах не вказано яку саме валюту чи валюту якої країни було нібито взято, та яку саме валюту треба повернути. У розписках також наявний підпис, однак відсутній ПІБ підписанта, враховуючи, що спадкодавець була дуже освідченою людиною (мала науковий ступінь), у спадкоємця виник сумнів, що відповідні розписки складались саме ОСОБА_7 , як і те, що розписки були написані у різні дати, однак їх зміст викладено «як під копірку», що на думку позивача за зустрічним позовом свідчить про те, що ОСОБА_7 , при здоровій свідомості, відповідні розписки не підписувались, тому вона не брала у борг зазначені кошти, а відтак підстави для стягнення з нього, як із спадкоємця, коштів відсутні, натомість наявні підстави для визнання відповідних боргових розписок недійсними.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

У відповідності до боргової розписки від 31 травня 2016 року (складеної у м.Дніпропетровську) ОСОБА_7 взяла у борг 5 000, 00 доларів у ОСОБА_4 строком до 1 січня 2017 року.

У відповідності до боргової розписки від 31 серпня 2016 року (складеної у м.Дніпропетровську) ОСОБА_7 взяла у борг 3 000, 00 доларів у ОСОБА_4 строком до 1 січня 2017 року.

У відповідності до боргової розписки від 8 вересня 2016 року (складеної у м.Дніпропетровську) ОСОБА_7 взяла у борг 2 000, 00 доларів у ОСОБА_4 строком до 1 січня 2017 року.

Так, згідно боргових розписок ОСОБА_7 взяла у борг кошти у ОСОБА_4 , у загальному розмірі 10 000, 00 доларів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 (чоловік ОСОБА_7 ), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Суду було надано копію спадкової справи №12/2016, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верховецької В.Е., до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 .

Так з копій матеріалів вказаної вище спадкової справи вбачається, що 12 жовтня 2016 року ОСОБА_5 подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 . Додатково повідомлено, що іншим спадкоємцем майна померлого є його дружина ОСОБА_7 .

У відповідності до довідки житлово-будівельного кооперативу №181 «Металург - 2» від 19 жовтня 2016 року №23, за адресою: АДРЕСА_1 з 14 листопада 2003 року проживав ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_7 .

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 серпня 2006 року квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_8 .

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 грудня 2012 року гараж, АДРЕСА_3 гаражний кооператив автолюбителів індивідуальних гаражів № НОМЕР_2 належав ОСОБА_8 .

7 жовтня 2016 року ОСОБА_7 склала заповіт згідно якого заповіла ОСОБА_5 все належне їй майно. Заповіт посвідчено нотаріально при свідках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 . Причина смерті ракова інтоксикація, відповідно до довідки про причину смерті.

До матеріалів справи судом було долучено копію спадкової справи №11/2016, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верховецькою В.Є., до майна, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Так, 10 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Верховецької В.Є. з заявою-претензією (вимогою) про відшкодування (погашення боргу), згідно до якої просив довести до відома спадкоємців ОСОБА_7 про відшкодування боргу у розмірі 10 000,00 дол.США.

У відповідності до матеріалів вказаної вище спадкової справи, 12 жовтня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса з заявою, згідно якої прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , яка склала заповіт на ім`я заявника.

Також у матеріалах нотаріальної справи наявна копія заяви-претензії від 31 травня 2016 року кредитора спадкодавця ОСОБА_11 , згідно якої кредитор зазначила про наявність боргу у ОСОБА_7 перед нею у розмірі 675 000, 00 грн. час сплати якого настав 1 листопада 2016 року.

10 квітня 2017 року ОСОБА_5 подав заяву на ім`я приватного нотаріуса ДМНО Верховецької В.Е. згідно якої зазначено, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_7 спадкове майно складається з: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , яку вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав; гаражу № НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , «біологічний» гаражний кооператив, що належав ОСОБА_8 , який вона не прийняла та не оформила своїх спадкових прав. Окрім того, повідомлено, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. за реєстровим №179 був посвідчений заповіт на ім`я ОСОБА_5 . Просив видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

10 квітня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Верховецькою В.Е. видано свідоцтво про справо на спадщину за заповітом, у відповідності до якого ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_5 , що належала спадкодавцю ОСОБА_7 . Згідно звіту про оцінку, складеного 10 квітня 2017 року ТОВ «ЕКСПЕРТ А.П.» вартість майна у свідоцтві становить 99 936, 00 грн. Право власності зареєстровано.

10 квітня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Верховецькою В.Е. видано свідоцтво про справо на спадщину за заповітом, у відповідності до якого ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцю ОСОБА_7 . Згідно звіту про оцінку, складеного 10 квітня 2017 року ТОВ «ЕКСПЕРТ А.П.» вартість майна у свідоцтві становить 114 924, 00 грн. Право власності зареєстровано.

10 квітня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Верховецькою В.Е. видано свідоцтво про справо на спадщину за заповітом, у відповідності до якого ОСОБА_5 є власником гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , «Біологічний» гаражний кооператив» обслуговуючий кооператив, гараж № НОМЕР_2 , що належав спадкодавцю ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина, ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно звіту про оцінку, складеного 10 квітня 2017 року ТОВ «ЕКСПЕРТ А.П.» вартість майна у свідоцтві становить 32 141, 00 грн. Право власності зареєстровано.

Також, ОСОБА_5 надано документи на підтвердження того, що ОСОБА_7 була освідчено людиною, займала керівні посади та мала науковий ступінь «кандидат хімічних наук».

Зі сторони ОСОБА_4 надано документи на підтвердження ведення наукової та політичної діяльності.

16 жовтня 2020 року експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було підготовлено висновок №3686/20-32/3687/3688/20-32 згідно змісту якого підписи, які містяться нижче рукописного тексту у рукописних розписках від 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року та 8 вересня 2016 року, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Рукописний текст, що починається: «Днепропетровск 31 мая 2016» і закінчується: «до 01 января 2017 г.», який міститься у борговій розписці від 31 травня 2016 року, рукописний текст, що починається: «Днепропетровск 08 августа 2016» і закінчується: «до 01 января 2017 г.», який міститься у борговій розписці від 8 серпня 2016 року, рукописний текст, що починається з: «Днепропетровськ 08 сентября 2016» і закінчується: «до 01 января 2017 г.», який міститься у борговій розписці від 8 вересня 2016 року, - виконані самою ОСОБА_7 . Досліджувані рукописні тексти (боргові розписки) виконані ОСОБА_7 під впливом якихось збиваючих факторів, що носять відносно стійкий характер. До них зокрема, можуть відноситись вікові зміни (старечий/похилий вік) або хворобливий стан виконавця. Діагностичних ознак, які свідчили б про вплив на виконавця якихось тимчасових збиваючих факторів (зокрема, надзвичайний стан виконавця) або збиваючих факторів штучного характеру (зокрема, навмисна зміна ознак власного почерку), в досліджуваних рукописних текстах та підписах не виявлено (т.3 а.с.122-128).

20 грудня 2022 року експертами «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» складено висновок судово-психіатричного експерта №801, згідно якого було зроблено висновок про те, що під час складання та підписання оспорюваних розписок, а саме 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року та 8 вересня 2016 року ОСОБА_7 не виявляла ознак будь-якого психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, і за своїм психічним станом 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року, 8 вересня 2016 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами тієї особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до ст. 1281 ЦК України, чинної на момент смерті ОСОБА_7 , спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки первісного боржника на нового боржника.

Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

Згідно частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12.

Вирішуючи спір, встановивши відповідно до положень статті 1282 ЦК України наявність порушеного права (наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за договорами позики), факт прийняття спадщини відповідачем за первісним позовом після смерті позичальника ОСОБА_7 , своєчасне звернення кредитора до спадкоємця, наявність спадкового майна у вигляді нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги викладені у первісному позові обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Щодо аргументів викладених у запереченнях та зустрічній позовній заяві.

Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

В той же час, зі сторони ОСОБА_5 щодо розміру та вартості успадкованого ним майна після смерті ОСОБА_7 жодних заперечень не зазначено. Натомість у матеріалах справи наявна інформація про те, що вартість успадкованого ним майна, а саме: квартири АДРЕСА_5 , складає 99 936, 00 грн., квартири АДРЕСА_2 - 114 924, 00 грн., гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , «Біологічний» гаражний кооператив» обслуговуючий кооператив, гараж № НОМЕР_4 , 00 грн., що підтверджується свідоцтвами про справо на спадщину за заповітом, виданих 10 квітня 2017 року.

Таким чином, загальна вартість успадкованого майна ОСОБА_5 , станом на 10 квітня 2017 року, складала 247 001,00 грн., тоді як 10 лютого 2017 року ОСОБА_4 висунута претензія (вимога) про відшкодування (погашення боргу), у розмірі 10 000,00 дол.США.

Окрім того, суд також зазначає, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

При цьому не зазначення в розписці, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

З розписки вбачається, що ОСОБА_7 позичила у ОСОБА_4 кошти в розмірі 10 000, 00 доларів (без вказівки родових ознак), які зобов`язалась повернути.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Одними з загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, справедливість та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин (абзаци перший та другий частини першої статті 7 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

У зв`язку з поширеним використанням доларів США в України склалася усталена ділова практика спрощеного позначення доларів США як «$» та/або «долари» без уточнення країни. Валюти інших країн, що мають назву «долар» уточнюються додатковою вказівкою країни походження такої валюти.

З урахуванням наведених положень закону, суд проаналізувавши зміст розписок позичальника, встановив валюту позики з урахуванням звичаїв ділового обороту та всіх інших обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку.

Зазначене спростовує доводи вказані у відзиві ОСОБА_5 про те, що валютою позики є долари Канади чи Австрії.

Що ж до зустрічних вимог, а саме: визнання недійсним договору позики, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , та викладеного у розписках від 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року та 8 вересня 2016 року на суму 10 000, 00 доларів суд зазначає про їх безпідставність та необґрунтованість з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що підстави для визнання розписок недійсними відсутні з огляду на висновки експертиз призначених у даній цивільній справі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що первісні позовні вимоги позивача про стягнення коштів підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна про стягнення коштів,- задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 10 000, 00 дол.США., згідно розписок від 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року та 8 вересня 2016 року, в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна про визнання договору недійсним, - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 2639,35 грн.

Реквізити сторін по справі:

ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_6 , (РНОКПП НОМЕР_5 );

ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_7 , (РНОКПП НОМЕР_6 );

ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_7 , (РНОКПП НОМЕР_7 );

приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна, адреса: м.Дніпро, пр. Олександра Поля, 113/4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19 травня 2023 року.

Суддя Г.О. Кухтін