Справа № 473/3234/15-ц
УХВАЛА

іменем України

"18" травня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Лукіянчиній Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

встановив

в травні 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, поданою в його інтересах адвокатом Вуїв О.В., на бездіяльність посадових осіб Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування скарги зазначено, що він є власником земельних ділянок площею 0,6114 га, 0,0054 га, 3,6501 га, які належать йому на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 23.12.2020 року. На сьогоднішній день він вирішив розпорядитися належним на праві власності нерухомим майном. З цією метою звернувся до нотаріальної контори, де нотаріус повідомив про наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заборони здійснювати відчуження будь-якого нерухомого майна, яке належить позивачу.

Реєстрація обтяження була здійснена 31.12.2015р. (номер запису про обтяження 12870103) згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Вознесенського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні 49619673.

В зв`язку з цим він звернувся до відділу ДВС про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, однак йому було повідомлено що в провадження відділу на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Вознесенським міськрайонним судом від 12.10.2015р. у справі №473/3234/15-ц - про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта- Банк» грошових коштів.

На сьогоднішній ОСОБА_1 виконав рішення суду та сплатив борг перед ТОВ «ФК «Кредит-капітал», яке є правонаступником ПАТ «Дельта-Банк» (що перебуває в стані ліквідації, і право вимоги якого за договорами з ОСОБА_1 було викуплене ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») за судовими рішеннями. При цьому стягувач надав довідки про відсутність претензій за договорами №003-14031-250907 від 25.09.2007 та №001-14031-250907 від 25.09.2007.

Однак зняти арешт неможливо через те, що виконавче провадження знищене у зв`язку з закінченням строку зберігання.

Посилаючись на викладене, заявник просив скаргу задовольнити.

В судове засідання боржник ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 та представник стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» не з`явилися, про час та місце повідомлялися належним чином.

Представник Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд скарги здійснювати без його участі, вирішення скарги залишив на розсуд суду.

Дослідивши матеріали скарги, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.03.2023 року у спеціальному розділі міститься запис про обтяження за 12870103 за яким постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження номер 49619673, виданою 21.12.2015 Відділом державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції, застосовано вид обтяження - заборона на нерухоме майно.

Також було встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №473/3234/15-ц від 12.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в розмірі 1624,54 грн.

25.12.2015 року виконавчий документ було повернуто стягуавчу на підстав п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

В подальшому, вказане виконавче провадження відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (затверджено наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008р. №2274/5) знищено у зв`язку з закінченням термінів зберігання.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Умови та порядок примусового виконання рішень визначений Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (надалі - Закон №606-ХIV), що був чинний на момент відкриття та закінчення виконавчого провадження, у якому було накладено арешт на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні згідно з ст. 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 30 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону: повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону: повернення виконавчого документу до суду чи іншого органу, який його видав - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В судовому засіданні було встановлено, що на сьогоднішній ОСОБА_1 виконав рішення суду та сплатив борг перед ТОВ «ФК «Кредит-капітал», яке є правонаступником ПАТ «Дельта-Банк» (що перебуває в стані ліквідації, і право вимоги якого за договорами з ОСОБА_1 було викуплене ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») за судовими рішеннями. Що підтверджується квитанціями. Відповідно до довідок стягувач не має претензій за договорами №003-14031-250907 від 25.09.2007 та №001-14031-250907 від 25.09.2007.

Однак як вбачається з відповіді відділу ДВС зняти арешт неможливо через те, що виконавче провадження знищене у зв`язку з закінченням строку зберігання.

Разом з тим на теперішній час відсутня правова підстава накладення арешту на майно

ОСОБА_1 та його наявності на сьогоднішній день.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Станом на час реєстрації обтяження діяв Закон України про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ (далі Закон №606-ХІУ).

Частиною першою статті 11 Закону №606-ХІУ встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно пункту 5 частини третьої ст. 11 Закону N 606-ХІУ державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону №606-ХІУ було встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 57 Закону №606-ХІУ арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Отже, державний виконавець наділений правом накладати арешт на майно боржника, з метою забезпечення реального виконання рішення.

Однак на сьогоднішній день наявні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , який став підставою для реєстрації обтяження 31.12.2015р. за №12870103.

На сьогоднішній день на виконанні Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні виконавчі провадження боржником по яким є ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з автоматизованої системи виконавчих проваджень. В Реєстрі боржників ОСОБА_1 не перебуває.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що не зняття відділом ДВС арешту з майна ОСОБА_1 є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання посадових осіб ДВС зняти арешт з нерухомого майна що належить ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вище викладене, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України "Про виконавче провадження" №606-ХIV, статтями 2, 4, 5, 10, 447, 451 ЦПК України, суд

постановив

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , що накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.12.2015р., ВП № 49619673, реєстраційний номер обтяження: 12870108 (спеціальний розділ).

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя М.М. Ротар