Справа номер 473/3825/23 Головуючий суду першої інстанції Ротар М. М.
Провадження номер 22-ц/812/996/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Коломієць В. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю. В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 липня 2023 року, постановлену за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Вознесенський відділ державної реєстрації цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту батьківства,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог

В липні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесення змін до актового запису про народження щодо батька.

Заяву обґрунтовувала тим, що з 2010 року по 06 липня 2023 року вона проживала однією сім`єю без укладення шлюбу з ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася спільна дитина син ОСОБА_5 . Запис про батька дитини був зроблений заявником у відповідності до вимог ст.135 СК України зі слів матері.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

За життя ОСОБА_3 визнавав себе батьком дитини, піклувався про неї, матеріально забезпечував, всебічно сприяв її фізичному та моральному розвитку.

Встановлення факту батьківства необхідно заявнику для призначення пенсії по втраті годувальника для неповнолітньої дитини.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 липня 2023 року у відкритті окремого провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Судове рішення мотивоване тим, що метою звернення заявника до суду є підтвердження дитині певного соціального статусу, який має правове значення виключно у публічно правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення, а тому з урахуванням постанови Верховного Суду від 22 березня 2023 року по справі №290/289/22 вимога заявника повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначала, що законом не визначено іншого порядку встановлення юридичного факту про встановлення батьківства, окрім окремого провадження.

Вважає, що ця справа повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства, за правилами окремого провадження.

На думку заявника, суд першої інстанції безпідставно застосував для вирішення цієї справи постанову Верховного Суду від 22 березня 2023 року по справі №290/289/22, оскільки справи не є тотожними. Заявник наполягала на тому, що встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження не може бути вирішено в адміністративному порядку.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У даній справі предметом судового розгляду були вимоги, заявлені в порядку окремого провадження, про встановлення факту батьківства загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 для отримання в подальшому пенсії по втраті годувальника.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ст.19 ЦПК України).

Норми статті 186 ЦПК України передбачають, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з положеннями ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пункт 5 частини 2 цієї статті передбачає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та статутом Пенсійного фонду.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його управління в районах, містах є суб`єктами владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Вимога заявника у цій справі пов`язана з доведенням наявності підстав для призначення та виплати соціальних платежів, а саме пенсії по втраті годувальника, і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Відповідно, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цей спір стосовно права на отримання пенсії по втраті годувальника є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, а тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Вищенаведене відповідає судовій практиці Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 травня 2022 року у справі №539/4118/19, від 23 січня 2023 року у справі №214/1309/21 та від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц, у яких, серед іншого, зазначено, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. Заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства. Встановити юридичний факт для одержання соціальних виплат можливо винятково під час розгляду справи в суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді В. В. Коломієць

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 13 вересня 2023 року.