Пр.№2/756/1709/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.
секретаря Любін А.Ю.
за участю
позивача представника відповідачаОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

15.12.2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 10.01.2020 року шлюб між ними розірвано.

За час перебування у шлюбі, 03.12.2013 року, позивачем та відповідачем, було придбано за спільні кошти квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором міни від 03 грудня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Фірма «Інтеграл», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич К.М. за реєстровим номером 3661.

Відповідно до п.3.2 Договору міни від 03 грудня 2013 року цінний папір - заставна, договірна вартість якої складала 986 906,70 грн. була обміняна на зазначену квартиру.

Право власності квартири АДРЕСА_1 загальною площею 90,7 кв.м. було зареєстровано на ОСОБА_3 .

Вважає, що дана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та просить здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за ним і відповідачем право власності на частину квартири (за кожним).

Представник відповідачки подав відзив на позовну заяву, в якому визнав, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, жодних підтверджень того, що відповідачка має намір відчужити спірну квартиру стороною позивача не надано, крім того між відповідачем та позивачем були усні обговорення щодо продажу частки відповідача позивачу. Оскільки, з моменту припинення фактичних відносин із квартирі за адресою АДРЕСА_1 (спільна сумісна власність подружжя) залишився проживати саме позивач, відповідно він і використовує це житло (майно). Враховуючи вищезазначене, сторона відповідача стверджує, що між сторонами відсутній спір щодо спільної сумісної власності, просить відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути витрати понесені відповідачем на правничу допомогу з позивача.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що викладені у позову.

Представниця відповідачки ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Шлюб між сторонами було зареєстровано 15.12.2007 року.

Рішенням Оболонського районного суду від 10.01.2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Під час перебування у шлюбі відповідачкою ОСОБА_3 набуто на підставі договору міни за індексним №8608277 від 03.12.2013 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Факт набуття відповідачкою у власність спірної квартири, обставини, за яких вона набута визнається сторонами, а тому не підлягає доказуванню в силу положень ст.82 ЦПК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

В силу ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 23 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст.57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, до якого включено, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування , а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Представниця відповідачки у відзиві визнала, те що квартира за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, та заперечувала щодо наявності спору про визнання права 1/2 частки у праві спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що відповідач визнає право позивача на частку у спільному майні і останній не позбавлений права на володіння, користування і розпорядження нею.

Порядок поділу майна врегульовано ст.71 СК України, згідно ч.1 якої, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Враховуючи те, що квартира за адресою АДРЕСА_1 була придбана сторонами під час шлюбу та є спільною сумісною власністю сторін, суд вважає, що вона має бути поділена між сторонами в рівних частках.

З цих підстав, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідачки, викладені у відзиві та озвучені у судовому засіданні, є необґрунтованими, оскільки за вимоги одного з подружжя суд має здійснити поділ спільного сумісного майна, оскільки право особи на таке майно має бути підтверджено відповідним правовстановлюючим документом, яким у такому випадку є судове рішення. Посилання на те, що права позивача не порушені, він має право володіння, користування та розпорядження спільним майном без визначення його частки у ньому суперечить положенням чинного цивільного законодавства, норми якого перераховані вище.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 4 934,53 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у наступний спосіб:

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 934 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять чотири) гривень 53 копійки.

Дані учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.05.2023

Суддя: А.М.Майбоженко