ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5588/23 Справа № 185/288/23 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору частково недійсним, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023року (головуючий у суді першої інстанції Юдіна С.Г.), -

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 21 грудня 2022року ОСОБА_1 виклала вимоги до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між продавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_2 29 листопада 2002року Договір, в частині покупця, визнавши покупцем квартири ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову заявник зазначила, що квартиру за Договором було придбано відповідачем за кошти в загальній сумі 7 085,00грн, які належали позивачу, яка мала постійну роботу та джерело доходів. Також була усна домовленість з дочкою позивача ОСОБА_2 щодо оформлення права власності на неї, з тим щоб уникнути утворення заборгованості по комунальних платежах за утримання цієї квартири однак відповідач розпорядилася квартирою без урахування домовленості та всупереч інтересам позивача.

На думку позивача, оплата квартири за рахунок належних позивачці коштів є підтвердженням того, що саме ОСОБА_1 є покупцем квартири АДРЕСА_1 , та це є підставою недійсності правочину, в частині покупця і визнання позивача покупцем, оскільки Договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, які ним обумовлені в частині визнання ОСОБА_2 покупцем і власником квартири згідно положень статті 203 та статті 215 Цивільного кодексу України.

Також, з огляду на наведені обставини, позивач вважала, що недійсність окремої частини правочину немає наслідком недійсності правочину в цілому.

В суді першої інстанції, у відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 , адвокат ОСОБА_7 стверджувала, що позивач у законний спосіб набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за належні їй кошти, які відповідач заощадила працюючи та будучи офіційно працевлаштованою. Водночас, заявник стверджувала, що позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом свого права, та позивач обрала неналежний спосіб захисту.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023року відмовлено в позові. Згідно висновків суду не підтверджені обставини з приводу того, що квартира була придбана за кошти ОСОБА_1 та для неї, так як передачу коштів не підтверджено належними засобами доказування. Суд виходив з того, що не підтверджена наявність усної домовленості про придбання квартири ОСОБА_2 для ОСОБА_1 за кошти останньої.

З рішенням суду позивач не погодилася, в апеляційній скарзі представник останньої адвокат Резнік Катерина Олександрівна висловила вимогу про скасування рішення та задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд допустив порушення норм матеріального права та не врахував що обставини про обмін валютних коштів саме ОСОБА_1 підтверджувались показами свідка, також судом не враховано того, що саме позивач вела перемовини з продавцями квартири, сплачувала кошти, робила ремонт в придбаному житлі та з моменту придбання квартири проживала в ній.

В обґрунтування скарги заявник посилалася на те, що відповідно до фактичних обставин квартиру було придбано за кошти позивача і для неї, що є підставою для визнання договору недійсним лише в частині, що стосується покупця і є всі підстави для визнання за цим договором покупцем позивача, інших підстав для визнання угоди недійсною немає.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_8 заперечив вимоги позивача. Обґрунтовував відзив тим, що в рішенні суду дотримано положень чинного законодавства. На думку, заявника відповідач у законний спосіб набула право власності на Спірну квартиру за особисто зароблені кошти.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення представника відповідача, за відсутності відповідача та позивача, також за відсутності представника позивача на яку покладається ризик технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду і яка через переривання зв`язку не змогла взяти участь в судовому розгляді, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

29 листопада 2002року між продавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і покупцем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 7085,00грн /копія договору купівлі-продажу а.с.14-15/.

Згідно Свідоцтва про народження від 04 серпня 2020року ОСОБА_1 є мамою ОСОБА_9 /а.с.16/.

Матеріали справи містять Договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 15 липня 2005року укладений між ВАТ «Енергопостачальна компанія» та споживачем ОСОБА_10 /а.с.17-19/; Договір № 1237 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 28 вересня 2010року, укладений між виконавцем послуг ПП «К-П-1» та споживачем ОСОБА_2 /а.с.20/; також Договір про надання послуг по доступу до мережі Internet від 04 лютого 2015року укладеного між провайдером Телерадіокомпанією «Кадр-ТБ» та ОСОБА_2 /а.с.21-22/; та Договір про надання послуг з газопостачання населенню ВАТ «Дніпропетровськгаз» від 08 червня 2004року укладеного між газопостачальником та споживачем ОСОБА_10 /а.с.23-24/.

Також позивачем надані відомості з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та квитанції про сплату саме ОСОБА_1 комунальних платежів, оплати за послуги з теплопостачання та газопостачання за період 2012, 2016, 2017, 2018-2021років /а.с.26-63/; що також встановлено в рішенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2022року, за висновками якого ОСОБА_1 була споживачем комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_1 в період 2019-2021років та мала солідарний обов`язок з власником щодо їх сплати /а.с.86-87/.

Актом про фактичне місце проживання підтверджується та обставина, що ОСОБА_1 в період часу з вересня 2010року по січень 2021року проживала без реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 та її сім`ю складала донька ОСОБА_2 /а.с.64-65/.

У відповідності із записами в трудовій книжці /а.с.66-81/ ОСОБА_1 працювала в період часу з 2000 року по 2004рік та в подальшому до 2011року мала дохід та отримувала в цей період заробітну плату /а.с.82, 83-85/.

Також копією трудової книжки підтверджено, що ОСОБА_9 в період часу з жовтня 2000року працювала та була офіційно працевлаштованою /а.с.114-118/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вдався до оцінки належності засобів доказування факту отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_1 і вважав, що дана обставина є недоведеною та виходив із необхідності письмового підтвердження наявності усної домовленості щодо придбання відповідачем за кошти і для позивача Спірної квартири.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що є доведеними обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та суд правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України - ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом наведеної норми предмет цього договору складає відплатна передача майна у власність та істотною умовою договору купівлі-продажу виступає обов`язок продавця передати майно у власність другої сторони в обмін на зустрічну дію покупця по сплаті продавцеві обумовленої в договорі грошової суми за прийняте майно.

Статями 202 - 204 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 203 ЦК України одними із загальних вимог, дотримання яких необхідно для дійсності правочину, є вимоги з приводу відповідності змісту правочину Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства; та щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

У даній справі сторони не заперечували обставин укладення письмового договору із додержанням вимог про нотаріальне посвідчення на умовах визначених в тексті договору, також відсутній спір щодо факту передачі майна від продавця до покупця і отримання коштів за майно, а також щодо реєстрації права власності на квартиру за відповідачем, та висновки суду в цій частині не були оскаржені і не можуть бути предметом перевірки апеляційного суду.

Спір виник з приводу підтвердження обставин щодо отримання ОСОБА_2 належних ОСОБА_1 коштів і здійснення за ці кошти фактичної оплати продавцю за квартиру АДРЕСА_1 та направленості її волі на здійснення такої оплати, і щодо фактичного набуття позивачем права власності на цю квартиру.

За умовами частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У даній справі ОСОБА_2 в суді першої інстанції стверджувала про те, що квартиру АДРЕСА_1 вона придбала за власні кошти зароблені нею особисто та заперечувала наявність між сторонами усної домовленості про придбання відповідачем квартири для позивача з тим, щоб уникнути накопичення заборгованості по комунальних платежах.

Наявність зазначених обставин позивач пов`язувала із тим, що напередодні оформлення договору купівлі-продажу вона обміняла наявні у неї валютні кошти, водночас посилалася що саме за ці кошти було здійснено купівлю квартири.

Також набуття права власності пов`язували із тим, що її ставлення після оформлення договору до квартири було як у власника, вона робила ремонтні роботи та сплачувала платежі за утримання цього житла, в підтвердження цих обставин посилалася на документальні докази та рішення суду в іншій справі.

Та наведені обставини частково підтверджені квитанціями про сплату саме ОСОБА_1 комунальних платежів, оплати за послуги з теплопостачання та газопостачання за період 2012, 2016, 2017, 2018-2021років та рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2022року, за висновками якого ОСОБА_1 була споживачем комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_1 в період 2019-2021років та мала солідарний обов`язок з власником щодо їх сплати.

Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які є підставою для звільнення від доказування відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними /ті самі особи або особа/ і об`єктивними /предмет спору, предмет доказування/ межами, за якими обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак обставини щодо користування квартирою з боку позивача, несення останньою витрат на утримання квартири чи здійснення ремонту житла по своїй суті не охоплюються поняттям договору купівлі-продажу і не становлять предмету цього договору.

Та саме зміст Договору, в тій його частині, в якій в ньому йдеться про придбання квартири відповідачем за кошти останньої апеляційний суд вважає беззаперечним доказом, який був вирішальним для результатів розгляду даної справи.

Підтверджена в такий спосіб домовленість сторін з приводу того, що квартира придбалась для ОСОБА_2 за кошти останньої, спростовує доводи позивача з приводу того, що продавець отримав кошти від позивача ОСОБА_1 .

За конкретних обставин можна вважати виконаним укладений договір, та суд першої інстанції розглянув аргументи позивача та врахував що за обставинами у даній справі, на чому зауважувала ОСОБА_2 вона є покупцем, оскільки йшлося про сплату саме нею за придбану квартиру належних їй коштів та наведена обставина не спростовується жодними належними доказами.

За змістом обставин що встановлені, не підтверджується факт сплати коштів за товар по договору купівлі-продажу належних позивачу і та обставина що оплата здійснювалась за майно яке набувалось на користь ОСОБА_1 .

Оспорюваний правочин не містить недоліків про які між сторонам виникав би спір щодо умов договору, порядку передачі товару покупцеві чи строків і порядку сплати за договором, через що, суд вірно оцінив достовірність тверджень відповідачки про належність їй сплачених за договором грошей та направленість волевиявлення покупця на придбання квартири саме на свою користь.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Та рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами без встановлення відповідних фактів. Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов передбачених в чинному законодавстві, а істотних умов щодо яких сторони досягли згоди та керуючись якими уклали договір, а також фактичних обставин у даній справі.

За підтверджених обставин, не ставиться під сумнів правомірність чи дійсність Договору в цілому.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та пункт другий частини 2 статті 16 ЦК України вказує, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним в частині покупця.

Відповідно до положень статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права правочин у даній справі не порушує законодавства. Та стосовно обставин справи спростування презумпції правомірності договору купівлі-продажу від 29 листопада 2002року укладеного між продавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і покупцем ОСОБА_2 не було, оскільки недійсність Договору прямо законом не встановлена, водночас ОСОБА_1 не довела того, що квартиру за договором було придбано за її кошти та для неї. В жодний спосіб не спростовано того, що справжнє волевиявлення сторін договору було направлено на перехід саме до ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вираження волі сторін зводилось до переходу до покупця ОСОБА_2 права власності на квартиру за ціну, яку визначено в договорі та на умовах оплати коштів до підписання цього договору, що охоплюється поняттям договору купівлі-продажу відповідно до положень цивільного законодавства.

Визнання в цілому договору недійсним, з огляду на вимоги позивача, не становлять предмету доказування у даній справі, позовні вимоги зводились тільки до заміни покупця та правомірність договору в іншій частині не входила до предмету спору.

Предмет спору в даній справі, визначений самостійно позивачем як складова частина одного із основоположних принципів судочинства не охоплював обставин щодо правомірності договору по своїй суті чи формі.

У цьому аспекті, хоча законність і правомірність виконання договору можуть мати правове значення для сторін договору, в цій справі суд позбавлений можливості такі питання розглядали.

Також ніщо не вказує на те, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, чи що покупець та продавець навмисно, цілеспрямовано приховали інший правочин, з огляду на що відсутні правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Отже, суд першої інстанції відреагував на доводи позивача, керувався правовими підставами та аргументами, з врахуванням відповідних фактів, і обґрунтовано надав надважливе значення загальним вимогам законодавства щодо змісту та форми договору купівлі-продажу, з огляду на що рішення є таким що задовольняє вимоги законності, передбачені нормами матеріального і процесуального права України.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення без задоволення апеляційної скарги, та залишення без змін рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2023 року.

Судді: