Справа № 274/6294/22 Провадження № 2/0274/378/23 РІШЕННЯ
08.05.2023 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. за участю секретаря судового засідання Василюк А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 5621,78 доларів США, що складається з 5000,00 доларів США основного боргу та 621,78 доларів США 3% річних; судові витрати розподілити шляхом постановлення додаткового рішення суду.
Позов обґрунтовано тим, що між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач 01.09.2017 передав відповідачу грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США, що станом на день укладення договору становило 128450,00 грн при курсі 25,69 грн за 1 долар США. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем надано розписку від 01.09.2017. Відповідно до наданої розписки, позика мала бути повернута позивачу до 01.09.2018.
Відповідач у встановлений строк позику не повернув.
Відповідно до ст.625 ЦК України за період з 02.09.2018 по 24.10.2022 на суму заборгованості має бути нараховано 3% річних від суми заборгованості, що становить всього 621,78 доларів США.
Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Ухвалою суду від 11.11.2022 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання ухвали суду 09.12.2022 представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 12.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 01.02.2023 розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача.
Сторони в судове засідання не з`явилися про день, час і місце розгляду повідомлені належним чином.
Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, зазначив, що докази, які підтверджують понесені позивачем витрати на надання правової (правничої) допомоги, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по суті справи.
Від відповідача заяв по суті справи до суду не надійшло, останній не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Частиною першоюст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно дост. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно дост. 625 цього Кодексу.
Згідно зіст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду
Судом встановлено, що ОСОБА_2 01.09.2017 надав позивачу розписку про отримання у борг 5000,00 доларів США, які зобов`язалася повернути до 01.09.2018. Однак, у вказаний у розписці строк, відповідач отриману позику не повернув.
Аналізуючи наданий суду оригінал розписки, суд зауважує, що з її змісту вбачається дата складання, отримання відповідачем грошових коштів та сума цих коштів, а також обов`язок відповідача повернути обумовлену суму у визначений час. Отже, з огляду на викладене, суд приходить до переконання, що умови, обумовлені сторонами, за своїм змістом, відповідають умовам договору позики і засвідчують наявність між позивачем і відповідачем правовідносин.
Наявність у позивача оригіналу розписки є належним доказом факту отримання відповідачем від позивача грошових коштів.
У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, оформленого борговою розпискою та повернув повністю або частково кошти.
Разом з тим, щодо валюти виконання та стягнення коштів, слід зазначити наступне.
Згідно з вимогамист.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Відповідно до вимогст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Аналізуючи наведені правові норми Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16.01.2019 у справі за №464/3790/16-ц та від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц зробили висновок, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Судом встановлено, що у договорі позики у формі розписки зобов`язання виражене у валюті - доларах США.
Таким чином, станом на день розгляду справи, відповідачем не повернуто позивачу 5000,00 (п`ять) тисяч доларів США, яка і підлягає стягненню з відповідача.
У позовній заяві позивачем наведено розрахунок розміру заборгованості відсотків за договором позики,а саме загальний розмір процентів за користування позикою за період з 02.09.2018 по 24.10.2022, що становить 621,78 доларів США.
Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 №6-49цс12, постанові Великої Палати Верховного Суду від16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц.
У ч.2 ст.625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 621,78 доларів США за період з 02.09.2018 по 24.10.2022.
Суд не може в повній мірі погодитися із розрахунком, наданим позивачем, з огляду на наступне.
Так, термін виконання зобов`язання за договором позики у формі розписки від 01.09.2017 настав 02.09.2018, відповідно початок періоду прострочення виконання - 02.09.2018. Станом на дату визначену позивачем (24.10.2022), кількість днів прострочення за період з 02.09.2018 до 31.12.2019 складає 486 днів (199,73 доларів США), за період з 01.01.2020 до 31.12.2020 складає 366 днів (150,00 доларів США), з 01.01.2021 до 24.10.2022 складає 662 дні (272,05 доларів США).
Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними. В той же час, суд задовольняє зазначені вимоги по стягненню простроченої заборгованості частково, виходячи з суми з обрахунку, взятого боргу у розмірі 5000,00 доларів США, та змінює період з 01.01.2021 до 24.10.2022 на період з 01.01.2021 по 23.02.2022, що складає 419 днів (172,19 доларів США), враховуючи п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який передбачає звільнення від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України на період воєнного стану, який було введено Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні, який діє і на теперішній час.
Отже, 3% річних за період з 02.09.2018 по 23.02.2022 складає: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
з 02.09.2018 до 31.12.2019: 5 000,00 x 3 % x 486 : 365 : 100 = 199,73 доларів США; з 01.01.2020 до 31.12.2020: 5 000,00 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 150,00 доларів США; з 01.01.2021 до 23.02.2022: 5 000,00 x 3 % x 419 : 365 : 100 = 172,19 доларів США.
Таким чином, загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 521,92 доларів США.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу за договорами позики в розмірі 5000,00 доларів США та 3 % від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання в розмірі 521,92 доларів США.
V. Розподіл судових витрат
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено наступне.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2060,86 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір у розмірі 2024,18 грн.
Керуючись ст.ст. 259,263-265,268,272,273,352,354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою від 01.09.2017 в розмірі 5000,00 доларів США та 3 % річних в розмірі 521,92 доларів США.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2024,18 грн.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 15.05.2023.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА