Справа №: 343/730/23
Провадження №: 2/0343/265/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря - Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Долинської міської ради про зміну та визначення місця проживання дитини, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить ухвалити рішення, яким:

змінити місце проживання його дочки, ОСОБА_3 та визначити її місце проживання з ним, її батьком, ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що 17 жовтня 2002 року, згідно актового запису № 6 виконкомом Белеївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_4 .

В шлюбі у них народилось двоє дітей, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

20 лютого 2019 року Долинським районним судом Івано-Франківської області ухвалено рішення у справі № 343/1937/18, згідно якого шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживанні з матір`ю, ОСОБА_2 .

Однак, на даний час змінились обставини, що вимагають іншого підходу до визначення місця проживання дитини, зокрема до визначення її місця проживання з батьком.

29 січня 2020 року між ОСОБА_2 та громадянином Республіки Німеччина ОСОБА_7 укладено шлюб.

З 2018 року ОСОБА_2 протягом тривалого часу знаходиться за кордоном, а саме: в Республіці Німеччина.

У відповідності до довідки з місця проживання та склад сім`ї, від 15.07.2022, переклад якої здійснено на українську мову, ОСОБА_8 з 12.07.2022 зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Його дочка, ОСОБА_3 , з мамою не проживає, а проживає в с. Белеїв Калуського району Івано-Франківської області з своєю бабцею та з ним.

В нього є самостійний дохід, тобто він зможе матеріально забезпечувати дитину, а саме: він працює з 21.12.2022 в Долинському спеціалізованому агролісгоспі на посаді майстра лісу.

У зв`язку з цим, для забезпечення належних умов для виховання та розвитку дитини, для забезпечення її інтересів, необхідно змінити місце проживання дитини та визначити місце її проживання з батьком.

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на вищевказані обставини. Просив позов задоволити. Додатково пояснив, що дочка ОСОБА_6 з народження і до теперішнього часу постійно разом з ним проживає в с.Белеїв, де відвідує навчальний заклад. Також з ними проживає і його старший син, а відповідно брат ОСОБА_9 . Його колишня дружина ОСОБА_2 проживає в Республіці Німеччине, де має нову сім`ю.

Відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому Законом порядку, про що свідчать: рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.31,39); оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про розгляд справи (а.с.38). В Долинський районний суд поступило клопотання, згідно якого ОСОБА_2 просить справу розглядати без її участі, оскільки виїжджає за кордон, а саме: в Республіку Німеччини, де постійно проживає. Позов ОСОБА_1 , до неї просить задоволити та визначити місце проживання їх дочки ОСОБА_3 з батьком, ОСОБА_1 (а.с.29).

Представник третьої особи без самостійних вимог: Органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Долинської міської ради - Яремій Н.Б. (довіреність №10/05-19/35в а.с.40), в судовому засіданні пояснила, що враховуючи позицію позивача та відповідачки по справи, відсутність спору щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Служба у справах дітей Долинської міської ради вважає, що на даний час є всі підстави для задоволення позову та визначення місця проживання дитини сторін по справі з батьком ОСОБА_1 , оскільки це відповідає інтересам самої неповнолітньої.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника Служби у справах дітей Долинської міської ради, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до положень ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.2 ст.3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до положень ч.13 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до вимог ст.161 СК України, у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до положень ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 17.10.2002.

Як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.04.2014, за час спільного проживання у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2019 року в справі №343/1937/18 шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 17 жовтня 2002 року виконавчим комітетом Белеївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6, - розірвано. Неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживанні з матір`ю, позивачкою по справі ОСОБА_2 (а.с.16-17).

Вирішуючи заявлений позов, суд враховує практику Європейського суду з приводу виниклих між сторонами правовідносин.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак, це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України`від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

До рішення Європейського Суду з прав людини в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) відповідно до пункту 2 статті 45 Конвенції та пункту 2 правила 74 Регламенту Суду додана окрема думка судді Карло Ранзоні, яка зводиться до наступного:

Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (див. справу «Цаунеґґер проти Німеччини» з відповідними змінами, заява № 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року).

Декларація ООН не є юридично обов`язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов`язковим міжнародним договором. Утім, підготовчі матеріали до Конвенції чітко демонструють, що положення про «розлучення дитини з матір`ю лише за виняткових обставин» існувало на дуже початковій стадії процесу розробки. Його потім критикували, оскільки він просував стереотипний погляд матерів, який ґрунтувався на дискримінації, а відтак, його вилучили. Принцип найкращих інтересів дитини, що випливає з самої Декларації, отримав повну підтримку, втім, як першочергове та найважливіше міркування (див., наприклад, Шарон Детрік, Конвенція Організації Об`єднаних Націй про права дитини, Путівник до «Travaux Preparatoires», 1992 р., і ОСОБА_10 , «Основи прав у Африканській хартії про права та добробут дитини», Африканський журнал правових досліджень, листопад 2009).

Як зазначалося в справі «Цаунеґґер проти Німеччини» (цитувалася вище, § 60), спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.).

Насамкінець, Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» ОСОБА_11 наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї».

Судом не встановлено особливої непридатності або не благополучності обох сімей - як позивача та відповідачки.

Саме тому, суд у цій справі, акцентує увагу у якнайкращих інтересах дитини , забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Копія довідки №29 виданої Долинським спеціалізованим агрлісгоспом від 24.03.2023 підтверджує , що ОСОБА_1 дійсно працює на даному підприємстві на посаді майстра лісу Белеївського лісництва з 21.12.2022 згідно Наказу №47-К від 20.12.2022. Підприємство знаходиться: АДРЕСА_2 (а.с.22).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . За даною адресою ОСОБА_1 проживає разом з своєю дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Довідка №2 видана Белеївською гімназією Долинської міської ради Івано-Франківської області від 26.03.2023 свідчить про те, що ОСОБА_3 навчається в даному освітньому закладі (з 01.09.2020 по даний час) (а.с.30).

При вирішенні даного спору щодо зміни місця проживання неповнолітньої дитини, суд бере до уваги вік дитини ОСОБА_3 - 9 років, більшу прихильність доньки до батька, позивача по справі, наявність у батька дитини власного житла, те , що дочка ОСОБА_6 фактично проживає разом з батьком, за адресою: АДРЕСА_3 з народження та по даний час, відвідування нею навчального закладу у згаданому населенному пункті.

Мати дитини ОСОБА_2 після укладення шлюбу з громадянином Республіки Німеччини ОСОБА_12 ( копія свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 а.с.21) проживає та працює за межами України в Федеративній Республіці Німеччині, що підтверджується довідкою з місця проживання та склад сім?ї від 15.07.2022 (а.с.18-20), повертатися в Україну не має наміру та не заперечує щодо зміни проживання дитини з батьком ОСОБА_1 .

З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне змінити місце проживання дитини, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на проживання з батьком - позивачем, ОСОБА_1 , так як останній у повній мірі здатний забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини, що буде повністю відповідати її інтересам та вимогам Закону.

При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, відповідатиме інтересам малолітньої ОСОБА_3 , а тому є всі підстави для задоволення позову.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. ст. 3,7,141,155, 160,161 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 141, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Долинської міської ради про зміну та визначення місця проживання дитини - задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , житель АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог : Орган опіки та піклування - Служби у справах дітей Долинської міської ради 77504 м.Долина пр-т.Незалежності,5 Івано-Франківської області, .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш