Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження №22-ц/824/5446/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд про його задоволення, посилаючись на те, що 29.01.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої належному йому на праві власності автомобілю марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , завдано значної майнової шкоди.

Вказував, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.02.2021 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З метою відшкодування завданої у результаті ДТП шкоди, позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з ремонтною калькуляцією № 00401740 від 19.03.2021 року до Звіту № 9963 про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, підготовленого ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» на замовлення ПрАТ «СК «УНІКА», вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 29 985,66 грн., а вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 18 281,21 грн. (з врахуванням ПДВ).

ПрАТ «СК «УНІКА» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 16481,43 грн., що майже удвічі менше від визначеної оцінки вартості відновлювального ремонту, проведеної незалежною експертною установою - ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг».

Крім цього, ОСОБА_2 оплатив ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» 1 700,00 грн. за послуги з визначення вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням належного йому на праві власності транспортного засобу.

На думку позивача, розмір відшкодування майнової шкоди, яка підлягає стягненню на його користь з відповідача, становить 15 204,23 грн. із розрахунку: 13 504,23 грн. + 1700,00 грн., де 13 504,23 грн. різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП (29 985,66 грн. - 16 481,43 грн.), а 1 700,00 грн. - послуги з визначення вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу.

Також зазначив, що різниця між виплаченою йому страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена, у тому числі, законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, тому саме відповідач, як винна у ДТП особа, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а також компенсувати вартість послуги з визначення вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням його транспортного засобу.

15.04.2021 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з претензією, яку останній отримав 29.04.2021 року, однак кошти позивачу не сплатив.

Позивач у позові також посилався на те, що йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що в результаті тривалого невикористання автомобіля було порушено його звичний устрій життя впродовж часу, необхідного для ремонту автомобіля, тривалий час він не міг використовувати транспортний засіб, вчасно дістатися до роботи та повернутися з роботи, порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми, настали інші негативні наслідки (додаткове витрачання коштів, хвилювання, стрес, негативний психоемоційний стан, пошук грошових коштів на ремонт пошкодженого автомобіля, тощо). Розмір завданої йому моральної шкоди позивач оцінив у 7 000,00 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 22 204,23 грн., з яких: на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, 15 204,23 грн. (13 504,23 грн. - різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, 1 700 грн. - послуги з визначення вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 ) та 7 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Крім цього, просив стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2022 року з урахуванням ухвали від 17 січня 2023 року про виправлення описки позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 15 204,23 грн., з яких: 13 504,23 грн. - різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП (29 985,66 грн. - 16 481,43 грн.), 1 700,00 грн. - послуги з визначення вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 453,06 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через представника - адвоката Євсєєва В.В. подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, посилався на те, що поза увагою суду залишився той факт, що його відповідальність за шкоду, завдану майну потерпілого, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», ліміт страхової відповідальності за завдану майнову шкоду третім особам було встановлено в розмірі 1 450 000,00 грн., тому, на його думку, він є неналежним відповідачем у цих правовідносинах, оскільки в межах ліміту страхового відшкодування відповідальність повинна нести страхова компанія, а не винна особа. Також вказував на те, що судом не було враховано правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року (справа № 752/16797/14-ц, провадження № 14-80цс19) стосовно того, що якщо фактичний розмір майнової шкоди охоплюється лімітом відповідальності юридичної особи - страховика, такий страховик, а не страхувальник, є відповідачем у спорі про відшкодування шкоди. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (п.62 вказаної постанови).

На думку відповідача, суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, а саме, не встановив, що ліміт відповідальності страховика - ПрАТ «СК «УНІКА» за полісом добровільного страхування покриває заявлені позовні вимоги, а також допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильно застосував норму матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення скарги відповідача ОСОБА_1 та просив залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (22 204 грн. 23 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.02.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 340,00 грн. (а.с.9, том 1).

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 29.01.2021 року о 14 год. 35 хв. в м. Києві на вул. Волгоградській, керуючи транспортним засобом марки «Сіат», д.н.з. НОМЕР_3 , виїхав на регульоване перехрестя з вул. Волгоградської на заборонений сигнал світлофора «Червоний» та скоїв зіткнення з автомобілем марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по вул. Солом`янській та мав намір повністю закінчити маневр на зелений сигнал світлофору, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п.п. 2.3 (б), 8.7 (е) ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Згідно з ремонтною калькуляцією № 00401740 від 19.03.2021 року вартість робіт складає 5 757,50 грн., фарбування - 7 173,11 грн., запасних частин - 17 055,05 грн., загальна вартість ремонту - 29 985,66 грн. (а.с.12-15, том 1).

Згідно із Звітом № 9963 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеним 19.03.2021 року ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» на замовлення ПрАТ «СК «УНІКА», вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату оцінки становить 18 281,21 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування) (а.с.20-24, том 1).

Відповідно до страхового акта/наказу ПрАТ «СК «УНІКА» № 00401740 від 19.03.2021 року прийнято рішення виплатити ОСОБА_2 шляхом перерахування страхове відшкодування, визначене на підставі звіту експерта в розмірі 16 481,43 грн. (а.с.25, том 1).

Також встановлено, що 04.02.2021 року між ОСОБА_2 (замовник) та ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» (виконавець) було укладено договір № 04/02-ТЗ про проведення автотоварознавчого дослідження (оцінки) ТЗ, згідно з яким виконавець зобов`язався провести автотоварознавче дослідження транспортного засобу «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику ТЗ без ВТВ.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 04/02-ТЗ від 04.02.2021 року прийнято від ОСОБА_2 1 700,00 грн. на підставі договору № 04/02-ТЗ від 04.02.2021 року про оцінку автомобіля марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.27, том 1).

Згідно із звітом № 04/02-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 від 05.02.2021 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 48 528,14 грн., а вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу - 33 440,63 грн. (а.с.28-32, том 1).

15.04.2021 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 претензію на суму 18 658,20 грн., в якій вимагав упродовж семи днів з дати її отримання сплатити йому 18 658,20 грн. (16 958,20 грн. - різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим ним страховим відшкодуванням + 1 700 грн. - витрати, які він додатково поніс, замовляючи послуги з визначення вартості матеріального збитку) (а.с.54-55, том 1).

Зазначену претензію ОСОБА_1 отримав 29.04.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.56, том 1).

Також судом встановлено, що між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_1 було укладено Поліс добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспорту № 030327/4450/0000237 від 10.08.2020 року, згідно з п.п. 8.2. п. 8 якого субліміт в межах загальної страхової суми за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 1 450 000,00 грн. (а.с.142, том 1). Відповідно до п. 12 Полісу строк дії договору з 00 год. 00 хв. 17.08.2020 до 24 год. 00 хв. 16.08.2021 року.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 різниці між сумою вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою вартості заподіяних майну матеріальних збитків у розмірі 13 504 грн. 23 коп., витрат по визначенню вартості матеріального збитку у розмірі 1 700 грн. 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. 00 коп., суд першої інстанції виходив з доведеності та обгрунтованості цих вимог, іколегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Предметом спору у даній справі є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ПрАТ «СК «УНІКА» виплатило позивачу страхове відшкодування з урахуванням вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, відтак у страховика не виникло додаткового обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової виплати (ліміту відповідальності).

Вищенаведений висновок суду першої інстанції узгоджується із наявною судовою практикою.

Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

При цьому, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на відшкодування завданої йому шкоди у повному обсязі, тому стягнення різниці між сумою, необхідною для відновлення його майна та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією з відповідача, як з винної особи, у розмірі 13 504,23 грн. відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Обгрунтованим є і рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, враховуючи наступне.

За правилами, передбаченими ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Враховуючи те, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 позивач ОСОБА_2 зазнав моральних страждань у зв`язку із пошкодженням свого майна - автомобіля, що підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами, обґрунтованим є висновок суду щодо часткового задоволення вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. При цьому, розмір морального відшкодування - 1 000 грн. 00 коп. судом визначений на підставі повно, всебічно та об`єктивно досліджених обставин справи, з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про відсутність у нього обов`язку по відшкодуванню шкоди, з огляду на те, що його відповідальність застрахована у ПрАТ «СК «Уніка» з лімітом відповідальності 1 450 000,00 грн., яка і має здійснити позивачу всі виплати у межах ліміту, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки в силу приписів закону на завдавача шкоди ОСОБА_1 покладений обов`язок відшкодування шкоди потерпілій особі ОСОБА_2 в разі недостатності отриманої останнім від страховика суми страхового відшкодування для повного покриття завданої йому шкоди.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: