Справа № 522/7047/22
Провадження № 2/522/1892/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Косіциної В.В.,

за участі секретарі судового засідання Левченко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом Державного підприємства Український державний інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор», Департамент міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Державного підприємства Український державний інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор», Департамент міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.09.2007 року Державним підприємством Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» (надалі ДП «Укрдіпродор») було придбано квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 розпорядженням від 30.11.2007 року видано свідоцтво про право власності на квартиру, яке в подальшому скасовано і визнано недійсним свідоцтво на підставі рішення суду. Також проведена реєстрація права власності та квартира обліковується на балансі ДП «Укрдіпродор».

28 жовтня 2021 року внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190 КК України щодо арешту квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 30.09.2009 року.

За статутом ДП «Укрдіпродор» майно підприємства є державною власністю і його відчуження здійснюється за згодою Державного агентства автомобільних доріг України, яке не надавало жодної згоди чи дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, приватизація квартири АДРЕСА_1 проведена з порушенням вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку відчуження майна об`єктів державної власності» від 06.06.2007 року № 803. В зв`язку з чим, просили визнати недійсним і скасувати розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради № 215188 від 30.01.2009 року і свідоцтво про право власності видане на ім`я ОСОБА_1 Управлінням житлово-комунального господарства та паливно- енергетичного комплексу Одеської міської ради від 30.11.2007 року на квартиру АДРЕСА_1 .

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В.

Ухвалою від 16 червня 2022 року відкрито провадження у справі, встановлений загальний порядок розгляду справи та призначено підготовче судове засідання.

05 липня 2022 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Смирновою Л.П. подано до суду відзив на позовну заяву ДП «Укрдіпродор», в якому просила в позовних вимогах відмовити у повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 отримав у власність квартиру за ордером на житлове приміщення, який ніким не оспорювався та на підставі якого було проведено приватизацію. З документів на підставі яких отримано квартиру не вбачається права комунальної власності позивача чи наявності у позивача права на управління державною власністю на спірну квартиру. Також не надано документів згідно якого спірна квартира після її придбання за державні кошти перейшла в управління ДП «Укрдіпродор». Тому порушень прав позивача в даному випадку не вбачається.

Разом з відзивом, представником відповідача подано до суду заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, в якій зазначено, що право власності у ОСОБА_1 виникло з 09.04.2009 року, тобто з часу його реєстрації. Строк на подачу позову за даними правовідносинами загальний - 3 роки, який закінчився 09.04.2012 року. Позов подано 10.06.2022 року через 10 років після закінчення терміну позовної давності, а тому просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

18 серпня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання представників позивача Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» Манойла В.О. та ОСОБА_2 про витребування доказів. Витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради копії матеріалів реєстраційної справи щодо квартири АДРЕСА_1 (заг. площа об`єкта 144,1 кв. м., реєстраційний номер майна 16145076, номер запису: 3375 в книзі 27м/с-100). Витребувано у Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради належним чином завірені копії документів на підставі яких було видано ордер на жиле приміщення № 8201 серії МР на ім`я ОСОБА_1 , жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 . Витребувано у Одеської міської ради відомості щодо жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 , а саме чи перебувала вказана квартира у комунальній власності.

26 жовтня 2022 року до суду від представника ДП «Укрдіпродор» Безвенюка В.П. надійшло клопотання про залучення в якості співвідповідача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, а також про витребування відомостей щодо ОСББ, яке було задоволено ухвалою суду від 26 жовтня 2022 року.

23 січня 2022 року згідно протоколу судового засідання та ухвали суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, про що винесено відповідну ухвалу.

11 квітня 2023 року до суду від представника ДП «Укрдіпродор» адвоката Глазкова Є.С. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вказав, що про наявність оскаржуваних документів позивачу стало відомо з матеріалів кримінального провадження, тобто право на позов виникло у позивача не раніше 01.11.2021 року, отже строк позовної давності не сплив. Також належним органом приватизації житла не ухвалювалося рішення про приватизацію спірної квартири чи про відмову у приватизації, а орган приватизації УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради під час постановлення розпорядження про передачу квартири у приватну власність відповідача в порядку приватизації діяв поза межами своєї компетенції. З огляду на те, що приватизація проведена з порушенням законодавства, розпорядження органу приватизації є незаконним, то наявні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру.

27 квітня 2023 року на електронну адресу суду від заявника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшла заява, в якій вказав, що в даній справі Департамент є неналежним відповідачем, так як до його діяльності входить лише сфера відповідальності за нежитловий фонд комунальної власності, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог заявлених до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради в повному обсязі та виключити Департамент із списку відповідачів.

05 травня 2023 року ухвалою суду задоволено заяву представника Державного підприємства Український державний інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» адвоката Глазкова Є.С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду та забезпечено проведення судового засідання, що призначене на 10.05.2023 року на 14.00 в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 10 травня 2023 року представник позивача підтримав поданий позов, наполягаючи на його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 10 травня 2023 року заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність підстав для цього.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позов, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між ОСОБА_3 (Продавець) та Державним підприємством - Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор», (Покупець) в особі директора Одеської філії ДП «Укрдіпродор» - «Одесадіпродор» Гладкого Олександра Васильовича уклали договір купівлі-продажу квартири під номером АДРЕСА_1 , та складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 69,2 кв.м. та підсобних приміщень. Загальна площа квартири 144,1 кв.м. (а.с. 169).

Згідно п. 3 Договору купівлі-продажу загальна вартість квартири згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно складає 53169 гривень.

15 листопада 2007 року ОСОБА_1 видано ордер на жиле приміщення № 8201 серії МР із сім`єю з 5 осіб (наймач, син, дружина сина, онук, мати) на право заняття жилого приміщення жилою площею 69,2 кв.м., що складається з 3-х кімнат в ізольованій квартирі АДРЕСА_1 . Підставою для видачі ордера стало Розпорядження І № 703/01-06 від 15.11.2007 року (а.с. 42, 108).

22 травня 2008 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси задоволено позов Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» та скасовано розпорядження від 30.11.2007 року № 209006 про приватизацію державного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності видане на ім`я ОСОБА_1 Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 30.11.2007 року на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).

17 липня 2008 року прийнято рішення про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за власником Державним підприємством - Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» (а.с. 168).

В подальшому, 30 січня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до керівника органу приватизації з заявою, в якій просив оформити передачу в приватну власність квартири, що займає ( АДРЕСА_3 ) він разом з членами сім`ї на умовах найму (а.с. 105).

До заяви додавалась довідка про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, за якою у квартирі за адресою АДРЕСА_4 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Також додавалась заява начальнику управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради з проханням оформити приватизацію та видати свідоцтво про право власності на вказану квартиру (а.с. 106-107).

30 січня 2009 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру в АДРЕСА_4 , загальною площею 144,10 кв.м. (а.с. 27, 103).

Дане свідоцтво видане на підставі розпорядження органу приватизації від 30 січня 2009 року № 215188 (а.с. 28, 104).

За ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вказану квартиру у формі приватної власності в частці 1/1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.04.2009 року (а.с. 45).

Позивач посилаючись на порушення порядку приватизації, звернувся до суду з даним позовом, оскільки за статутом ДП «Укрдіпродор» майно підприємства є державною власністю і його відчуження здійснюється за згодою Державного агентства автомобільних доріг України, яке не надавало жодної згоди чи дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_2 .

В своєму позові, позивач просить визнати недійсним і скасувати розпорядження та свідоцтво про право власності видане на ОСОБА_1 .

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 905/2260/17 зазначено, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 522/21240/19 (провадження № 61-2777св21) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказано, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

…Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76)».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) від 04 вересня 2018 року вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що «за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи».

Також в подібних правовідносинах Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 жовтня 2021 року (справа № 202/7377/16-ц, провадження № 61-20139св19) дійшов висновку, що при розгляді справ про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суди мають враховувати, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Законодавство визначає певний перелік можливих способів захисту порушеного права, у тому числі у спосіб, визначений договором (стаття 16 Цивільного кодексу). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Скасування розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності на думку суду не буде мати наслідком відновлення прав позивача за захистом яких він звернувся, оскільки у Державному реєстрі речових прав існує запис від 08.08.2022 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , який не приймав участь у справі.

На думку суду належним способом захисту прав позивача є витребування майна від ОСОБА_4 , який в свою чергу і є належним відповідачем.

Щодо строків позовної давності, суд виходить з наступного:

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо встановить, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц і від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73)).

Така позиція також викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 488/2807/17, провадження № 14-91цс20.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 зроблено правовий висновок, що застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту та позов пред`явлено до неналежного відповідача, тому підстав для задоволення клопотання відповідача про відмову в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строків позовної давності суд не вбачає.

Суд вважає, що у задоволені позову у даному випадку потрібно відмовити у зв`язку із обраним позивачем неефективним способом захисту своїх порушених, оспорюваних прав, що є окремою самостійною для цього підставою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір з відповідача не стягується.

За таких обставин, з врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» про скасування розпорядження та свідоцтва про право власності слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 43, 49, 76, 81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор», Департамент міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення cкладено та підписано8 червня 2023 року.

Суддя Косіцина В.В.

10.05.2023