Справа № 539/764/23
Провадження № 2/539/315/2023
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2023 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Алтухової О.С.,
за участю секретаря судового засідання Павличенко О.А.,
представника позивача адвоката Садового В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради, про визнання, припинення права спільної часткової власності та виплату компенсації, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради, про визнання, припинення права спільної часткової власності та виплату компенсації.
Свій позов мотивувала тим, що 02.09.2017 року між нею - ОСОБА_3 та відповідачем - ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.
До даного шлюбу у неї у приватній особистій власності з 06.09.2016 року перебувала однокімнатна квартира, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою після одруження була зареєстрована вона та двоє її дітей - ОСОБА_4 , 2006 р.н. і ОСОБА_5 , 2019 р.н.
Після одруження з ОСОБА_2 та народженням доньки ОСОБА_6 виникла необхідність у покращенні житлових умов для всіх членів сім`ї.
Вона відшукала нове житло - 2-ох кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Продавець виставив за неї ціну - 175 000 гривень.
Коштів достатніх для придбання нового житла фактично не було, особливо спільних сімейних коштів. У зв`язку з цим виникла необхідність у продажу належної їй квартири, але у зв`язку із реєстрацією у ній неповнолітніх дітей потрібна була згода органу опіки на її продаж з умовою надання для дітей нового житла з умовами проживання не гіршими ніж у попередньому житлі.
Віднайшовши покупців на належну їй одноособово однокімнатну квартиру вона повідомила їх про виниклі проблеми і домовилась з ними, що вони нададуть їй завчасно до переоформлення на них її квартири авансом повністю весь платіж вартості цієї квартири - 103 000 гривень. Зазначені кошти були її власними.
Крім цього, нею були отримані кошти від її батьків - ОСОБА_7 , які він отримав авансом як орендну плату (за 2021 та 2022роки) за належні йому земельні ділянки в сумі 10 000 грн. та 20 000 грн. та ОСОБА_8 , які вона отримала авансом як орендну плату за 2021 рік за належну їй земельну ділянку, в сумі 16 000 гривень. Таким чином вона ОСОБА_1 отримала від батьків на придбання нової квартири кошти в сумі 46 000 гривень, які з моменту отримання від них стали її особистими коштами.
14.06.2021 року вона, перебуваючи у шлюбі, придбала 2-ох кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за домовленою ціною, сплативши за неї 175 000 гривень, оформивши нотаріальний договір купівлі-продажу. Знявшись з реєстрації за попереднім місцем проживання вони всією сім`єю за реєструвались у новому житлі.
Після цього, 28.07.2021 року вона здійснила нотаріальне переоформлення своєї попередньої квартири, за яку авансом уже отримала кошти, за адресою: АДРЕСА_1 , на покупця - ОСОБА_9 .
Таким чином на придбання нової квартири вона витратила свої особисті кошти на суму 149 000 гривень. Інша частина потрачених на придбання квартири коштів в сумі 26 000 гривень були їхніми спільними сімейними коштами з чоловіком ОСОБА_2 , з яких половина, а це 13 000 гривень при рівному розподілі також були її, а інші 13 000 гривень його.
Отже на придбання нової квартири вона витратила 162 000 гривень власних коштів, а її чоловік - 13 000 гривень. В фінансовому плані його частка становила 7%, що є досить незначною. Лише на таку частку власності може претендувати її чоловік - 7/100.
На даний час виникла необхідність у визначенні права власності на зазначену квартиру, так як вона придбана у шлюбі і її чоловік може заявити претензії на її половину, проти чого вона категорично заперечує. Стосунки із чоловіком не складаються, все йде до їх розірвання. Спільне проживання неможливе. Вирішити питання про спільне володіння і користування житлом також не представляється можливим. Неповнолітні діти продовжують проживати з нею.
Квартира, в якій вони зареєстровані та проживають являється невеликою, житловою площею 28,8 кв.м., загальною площею 42,2 кв.м., а тому переобладнати її на дві ізольовані частини або виділити частку в натурі є неможливим.
На даний час виникла необхідність у визначенні часток у спільній сумісній власності, які відповідно вкладених грошових коштів становлять 93/100 та 7/100 відповідно її ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_2 .
Після визначення часток даної квартири вона є в спільній частковій власності, є річчю неподільною, а її спільне володіння й користування разом з відповідачем також неможливе.
Відповідач фактично в цьому будинку не проживає і ним не користується, у нього є своє власне житло, яке знаходиться в м.Заводське Миргородського району Полтавської області де він був зареєстрований і проживав до їх одруження.
Згідно звіту про оцінку майна вартість зазначеної квартири на момент звернення до суду становить 155 766 гривень, а відповідно вартість спірної 7/100 її частини складає 11 573 гривні, які нею внесені на депозитний рахунок Лубенського міськрайонного суду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Садовий В.В. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, в тому числі і за зареєстрованим місцем проживання, і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву, клопотань на надав.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.
Свідок ОСОБА_9 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що в 2021 році вирішила придбати у ОСОБА_1 однокімнатну квартиру. Вона до цього була знайома із позивачкою, вони деякий час працювали на одному підприємстві. Лілія ОСОБА_10 вирішила продати квартиру, оскільки в неї народилася друга дитина і необхідно було поліпшити житлові умови. За домовленістю із ОСОБА_11 вона віддала їй гроші в розмірі 103000 грн. до укладання договору купівлі-продажу, оскільки ОСОБА_11 не вистачало коштів на придбання двокімнатної квартири. Приблизно через два місяці після цього вони уклали нотаріально посвідчений договір.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 02 вересня 2017 року, позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_12 ) та відповідач ОСОБА_2 02 вересня 2017 року зареєстрували шлюб (а.с.13).
До шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_13 , після одруження з яким, змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_12 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_2 , виданим 09 листопада 2002 року. (а.с.14).
Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_7 (батько) та ОСОБА_8 (мати) (а.с.13).
Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 14 червня 2021 року приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Полтавської області Ставицькою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 577, ОСОБА_1 набула у спільну сумісну власність (купила) у ОСОБА_16 двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 за 175 000 грн. Згідно п. 19 Договору чоловік Покупця - ОСОБА_2 не заперечує проти укладення даного правочину, грошові кошти, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя; придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу (а.с.19-21).
Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 28 липня 2021 року приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Полтавської області Гусинською Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 594, ОСОБА_1 продала ОСОБА_9 належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 103 000 гривень. (а.с.27-29).
Із заяв батька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 від 10.06.2021 та довідок про доходи вбачається, що він звертався до ТОВ «Баришівська зернова компанія» з проханням видати йому орендну плату за 2021-2022 роки для придбання квартири доньці ОСОБА_1 , та отримав її у червні 2021 року на загальну суму 30 892,22 (а.с.30-33).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).
Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ч. 1 ст. 57 СК України).
Частка в розмірі 14% є спільною сумісною власністю подружжя, а враховуючи приписи ч. 1 ст. 70 СК України, а саме те, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, частки позивача та відповідача становлять по 7 %.
Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Судом встановлено, що частка відповідача в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , є незначною, позивач стверджує, що спільне володіння і користування майном є неможливим, доказів можливості виділу частки відповідача, як і доказів завдання істотної шкоди відповідачу припиненням права на частку у спільному майні, не надано.
Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, витрати за оплату звіту про оцінку майна, а також витрати на правничу допомогу, понесені позивачем та підтверджені рахунком на оплату № ФО-00000001 від 02.01.2023 року, Угодою на представництво інтересів у цивільній справі № 28/22 від 30.12.2022 року, попереднім (орієнтовним) розрахунком, квитанцією № 28/22.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 13, 76-80, 89, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради, про визнання, припинення права спільної часткової власності та виплату компенсації - задовольнити.
Визнати право власності за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на 7/100 частини квартири АДРЕСА_3 , а за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на 93/100 частини цієї квартири.
Припинити право власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на 7/100 частини квартири АДРЕСА_3 .
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 7/100 частини квартири АДРЕСА_3 , що належали ОСОБА_2 .
Виплатити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , грошову компенсацію в розмірі 7 /100 частини вартості квартири АДРЕСА_3 , в розмірі 11 573 (одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят три) грн. 00 коп., які внесені па депозитний рахунок ОСОБА_1 згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №24-14859430/С від 24 січня 2023 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Якщо повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
-позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_2 ;
-відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
Судове рішення складено 17 травня 2023 року.
Суддя Лубенського
міськрайонного суду О.С. Алтухова