Провадження № 4-с/761/148/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Романишена І.П., розглянувши матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Шемета Івана Леонідовича,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження за № 71759261 від 12.05.2023р.

Скаргу обґрунтовує тим, що згідно постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 25.11.2022р. у справі №761/2100/22, яка набрала законної сили 06.12.2022р. його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4, 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. та стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 496,20 грн. 12.05.2023 р. державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Шеметом І.Л. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на виконання вказаної постанови суду.

Скаржних вважає, що станом на день прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 стягувачем, а саме, компетентними працівниками Шевченківського районного суду міста Києва пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому постанова є незаконною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , посилаючись на ч.5 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" звернувся до суду з відповідною скаргою.

Дослідивши зміст скарги, суд дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі за наступних підстав та обґрунтувань.

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 25.11.2022р. у справі №761/21000/22, яка набрала законної сили 06.12.2022р., ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850 грн. 00 коп., а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 298 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Оскільки в добровільному порядку вказану постанову суду не було виконано, Солом`янським ВДВС у місті Києві було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 від 12.05.2023р.

Як убачається зі скарги, оскаржувані дії державного виконавця стосуються примусового виконання судового рішення про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП.

Такі справи (про накладення адміністративного стягнення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

При цьому, стаття 304 КУпАП передбачає, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Необхідно зауважити, що скаржник звертаючись до суду оскаржує саме дії державного виконавця, як суб`єкта, наділеного владними повноваженнями при вчиненні виконавчих дій під час примусового виконання постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 25.11.2022р. у справі про адміністративне правопорушення, а тому в даному випадку ст.304 КУпАП не підлягає застосуванню до вказаних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає перелік рішень, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону, до яких законодавець відніс, зокрема, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення.

Так, розділом VІІ ЦПК України врегульовано питання щодо судового контролю за виконанням судових рішень.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (пункт 1); адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті (пункт 4).

Відповідно до частини другої цієї статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Частиною першою статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Необхідно зауважити, що визначення юрисдикційності залежить від установлення судами таких обставин: чи є вказана скарга реалізацією учасником справи права на судовий контроль за виконанням судового рішення в конкретній справі, чи це є самостійним правом на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів, їх посадових осіб, виконавця чи приватного виконавця як суб`єктів, наділених владними повноваженнями при вчиненні виконавчих дій.

З огляду на наведені вище положення ст. 447 ЦПК України та ч. 1 ст. 287 КАС України, враховуючи вимоги скарги, а також викладені в ній обставини, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини необхідно вирішувати шляхом подання відповідної позовної заяви, як передбачено ч. 1 ст. 287 КАС України.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2019 у справі 757/62025/17-ц, згідно якого: «…Оскільки у справі, яка розглядається, особа оскаржує дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, то висновки судів попередніх інстанцій про неможливість її розгляду в порядку цивільного судочинства є правильними.

Суд обґрунтовано зробив висновок про наявність правових підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 122 ЦПК України у чинній на час прийняття оскаржуваної ухвали редакції, для відмови у відкритті провадження у справі з огляду на те, що скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Розгляд такої скарги віднесено до юрисдикції адміністративних судів…».

З урахуванням викладеного, суддя приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Шемета Івана Леонідовича, оскільки за предметом скарги заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 287 КАС України, що зумовлює застосування наслідків, передбачених п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.186, 354, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Шемета Івана Леонідовича.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення з відповідною позовною заявою в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА