Справа № 201/1284/22
Провадження № 2/201/372/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 07 лютого 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві посилалася на те, що 21 травня 2011 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_2 . Сім`я, у складі трьох чоловік, разом проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер -02-020-0011 територія Підгородненскі міської ради, садівниче товариство «Експрес» та земельну ділянку, загальною площею 0,0531 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 подали ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (неповнолітня дитина) та два повнолітні сини ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтв про права на спадщину за законом, виданих ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , 28 липня 2021 року, спадкоємцями було прийнято у спадщину: садовий будинок по 1/8 ОСОБА_4 ; 1/8 ОСОБА_2 ; 1/8 ОСОБА_2 ; 1/8 ОСОБА_2 ; земельна ділянка по 1/4 ОСОБА_4 ; 1/4 ОСОБА_2 ; 1/4 ОСОБА_2 ; 1/4 ОСОБА_2 .

На день отримання свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ще не були видані свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , але як співвласники спадкового майна вони внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно інформаційних довідок, свідоцтва про право на спадщину Замкові Альберт та ОСОБА_6 отримали 26 серпня 2021 року.

09 березня 2021 року ОСОБА_4 отримала Лист-вимогу датовану 22 лютого 2021 року від ОСОБА_7 до покійного ОСОБА_5 , про повернення боргу у сумі 1 500 000,00 грн. за договором позики від 19 лютого 2019 року. Так як, 19 лютого 2019 року між ОСОБА_7 було укладено договір позики з ОСОБА_5 про безвідсоткову позику в сумі 1 500 000,00 гривень готівкою з зобов`язанням повернути отриману суму в строк до 20 лютого 2021 року. Згідно пункту 2.3. у Договорі позики строк надання позики становить два роки з моменту реальної передачі всієї грошової суми до 20 лютого 2021 року включно. Розписка про отримання позики ОСОБА_5 підписана 19 лютого 2019 року, тобто строк повернення грошового зобов`язання настав до 20 лютого 2021 року.

Листом від 11 березня 2021 року позивач повідомила ОСОБА_7 що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому не має можливості виконати свої зобов`язання. ОСОБА_4 стало відомо, що у разі смерті позичальника, зобов`язання щодо оплати боргу поклдається на спадкоємців, які прийняли спадщину. Також, під час спілкуванння позивача з кредитором ОСОБА_7 , він повідомив позивачці, що з метою отримання боргу вимушений буде у судовому порядку здійснювати стягнення боргу і вже направив на адресу нотаріуса у якого відкривалась спадкова справа заяву-претензію до спадкоємців про погащення боргу. Отже, зобов`язання про задоволення вимог кредитора покладається на чотирьох спадкоємців, а саме на ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_2 .

Після того, як ОСОБА_4 усвідомила, що допомоги щодо оплати боргу від інших спадкоємців їй очікувати не варто, а загроза арешту та реалізації будинку, в якому вона мешкає з малолітньою донькою, стосується лише її тому, насамперед в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , після відповідних перемовин з кредитором, за допомогою небайдужих друзів вдова ОСОБА_4 вимушена була виконати зобов`язання спадкодавця ОСОБА_5 перед кредитором ОСОБА_7 щодо повернення боргу у сумі 1 500 000,00 грн. за договором позики від 19 лютого 2019 року. Це підтверджується Договором про повернення позики від 19 листопада 2021 року та розпискою про отримання ОСОБА_7 суми боргу від 19 листопада 2021.

Разом з договором про повернення позики від 19 листопада 2021 року, ОСОБА_7 передав інші документи, що підтверджують направлення вимоги кредитором не лише ОСОБА_4 , але й заяви-претензії від 19 березня 2021 року на адресу приватного нотаріуса Нощенко Н.М., з проханням повідомити про обов`язок погашення боргу всіх спадкоємців ОСОБА_8 . Втім, ані раніше, ані під час отримання свідоцтва на право на спадщину за законом приватний нотаріус Нощенко Н.М. не повідомила ОСОБА_4 про таку вимогу. Отже, Позивачу не відомо чи повідомляла приватний нотаріус Нощенко Н.М. інших спадкоємців про наявність претензії, не відомо коли саме були видані свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_4 виконала обов`язок щодо оплати боргу ОСОБА_5 , в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , що становить 2 (дві) частки спадщини, тому ОСОБА_4 , має право пред`явити зворотню вимогу (регрес) про стягнення боргу до ОСОБА_2 та до ОСОБА_2 , з вирахуванням частки, яка припадає на неї та її неповнолітню дочку, що складає половину боргу спадкодавця, який оплачений ОСОБА_4 . Тобто, так як сума грошового зобов`язання спадкодавця ОСОБА_5 перед ОСОБА_7 складала 1 500 000, 00 гривень та саме цю суму ОСОБА_4 оплатила кредитору в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньку, тому у ОСОБА_9 виникає право регресної вимоги про стягнення солідарно 750 000, 00 гривень до ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , які просить суд солідарно стягнути з відповідачів на її користь (т.1 а.с.1-5).

18 листопада 2022 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що при візуальному огляді, договору позики, він впевнений, що зазначений договір підписав не його батько, а особа яка імітувала підпис, в зв`язку з чим відповідач має намір звернутись до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи. У разі існування та надання позики ОСОБА_5 , та враховуючи той факт, що позивачка та покійний батько відповідача знаходились у шлюбі, грошові кошти у розмірі 1 500 000, 00 належали не тільки покійному батькові, а і його дружині-позивачці. Позивачка звернулась до суду але не надала пояснення, в зв`язку з чим ОСОБА_7 , звертався до нотаріуса, у якого була відкрита спадкова справа, але в подальшому, забрав заяву та не був стороною у спадковій справі, не був визначений кредитором (т.1 а.с.159-160).

06 березня 2023 року після закриття підготовчого провадження по справі та призначення справи до судового розгляду по суті відповідач ОСОБА_2 подав до суду пояснення по суті справи, в яких послався на норми ст. 204 ЦК України, зауваживши, що позивач, звернувшись до суду із позовом по даній справі, водночас підтверджує той факт, що вказаний договір був укладений в інтересах її з боржником сім`ї та, безумовно, за наявності на те її згоди. Тому, у разі дійсного існування договору позики, у ОСОБА_4 , як у дружини позичальника, існують зобов`язання боржника за договором позики, які становлять половину (рівну із її чоловіком частку) суми позики, тобто у розмірі 750 000, 00 грн. Інша частина грошового зобов`язання, належна її чоловікові (спадкодавцеві), мала би поділятися у рівних частках між спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, тобто на чотири частки. За таких обставин, у разі якби спадкодавцем ОСОБА_10 дійсно укладався договір позики грошових коштів на вищевказану суму, ураховуючи власні права спадкоємця першої черги за законом ОСОБА_4 та її дію в інтересах одного із інших спадкоємців першої черги за законом її малолітньої дочки, кредитор мав би право на відповідні вимоги до відповідачів лише у розмірі 2/8 часток загальної суми позики. Тобто, кредитор міг би претендувати на відшкодування з боку обох відповідачів лише грошової суми в розмірі 375 000.00 грн. (по 187 500,00 грн.) (1500000/2750000/4187 500 х 2 = 375 000).

Окрім того зазначив, що позивачем жодним чином не доводиться в дійсності претензій кредитора, зокрема актуальності вимог кредитора станом на час видачі кожному з відповідачів свідоцтв про право на спадщину. При цьому слід виходити із того, що само по собі надходження претензії до спадкової справи поза межами шестимісячного строку для прийняття спадщини вочевидь не можливо ототожнювати з підтвердженою дійсністю відповідних вимог. У цьому значенні у справі будь-яким належним чином не обгрунтовується існування жодних об`єктивних причин та умов, за наявності яких, з огляду на зміст вимог ст. 1282 ЦК України, у разі існувания договору позики із спадкодавцем ОСОБА_11 та дійсності претензій кредитора, позивач, діючи розумно, передусім не мала об`єктивної зацікавленості у сприянні задоволенню вимог кредитора безпосередньо з боку відповідачів, ураховуючи, що зокрема нею вже було отримано свідоцтва про її право на відповідні частки у спадщині.

Тобто, з точки зору розумності, об`єктивно є повністю незрозумілими ті ризики, на які посилається позивач, пояснюючи свою взаємодію з кредитором спадкодавця, перш ніж питання про задоволення вимог кредитора було б поставлене перед іншими спадкоємцями. Разом з тим, відсутність будь-якої розумності у такій «взаємодії» позивача з кредитором сама її повна у правовому сенсі безпідставність свідчать про штучність походження усього паперового базису, створеного задля удаваного обгрунтування «доцільності» звернення до суду із позовом по даній справі й, як наслідок, хибного сприйняття судом та учасниками справи фактичних обставин.

Зазначаючи у змісті поданої до суду позовної заяви та у переліку додатків до неї про отримання листа-вимоги від кредитора ОСОБА_7 , датованої 22 лютого 2021 року, позивач ОСОБА_4 , натомість, самої вказаної листа-вимоги суду не надала.

Відтак позивач, приховуючи докази, уникає добросовісного здійснення процесуальних прав та виконання обов`язків щодо доказів, адже, намагаючись позбавити суд та учасників справи можливості належним чином з`ясувати підстави та логічне обгрунтування подібних дій кредитора, якби вони в дійсності мали місце, замовчує ті обставини, умови та причини, за яких саме нею нібито було отримано таку лист-вимогу.

За вказаних обставин, позивач, якби вона приймала на себе виконання зобов`язань перед кредитором спадкодавця, не могла не усвідомлювати, що тоді вона фактично звільняла усіх інших спадкоємців від необхідності наступного виконання будь-яких зобов`язань, адже у них, як наслідок, надалі не виникало й відповідних цивільних обов`язків, які б вони на підставі закону або договору мали б виконувати як перед кредитором спадкодавця, так і перед будь-якими іншими особами.

Також позивачем, незважаючи на величезний розмір начебто існуючого грошового зобов`язання спадкодавця, безпосередньо не доводиться жодного із конкретних джерел походження грошових коштів, відповідних статків та заощаджень, за допомогою яких вона таке грошове зобов`язання виконувала і відповідно, на які розраховував її померлий чоловік, якби він дійсно укладав договір позики. Не доводиться позивачем й жодної фінансової спроможності гр-на ОСОБА_7 , котрий, за висунутим нею твердженням, начебто виступав позикодавцем у відносинах із ОСОБА_10 , а також не надається жодного належного підтвердження факту отримання ОСОБА_7 у власність грошових коштів у разі повернення позики.

Зокрема на такий випадок позивачем не вказується жодних законних засобів конкретної фіксації надходження у власність ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 1 500 000, 00 грн. Як наслідок, за таких обставин, з боку позивача не доведено існування жодних правових підстав для укладення нею із ОСОБА_7 договору про повернення позики від 19 листопада 2021 року, на який вона посилається в обгрунтування своїх позовних вимог, а відтак не доведено й реального існування такого договору.

Водночас відповідач-1 заперечує факт укладення, а зокрема і безпосередньо підписання, його батьком ОСОБА_10 зазначеного позивачем договору позики на суму 1 500 000, 00 грн. від 19 лютого 2019 року, а також факт підписання його батьком друкованого тексту розписки про отримання позики від 19 лютого 2019 року.

Позивач ОСОБА_4 , будучи дружиною спадкодавця ОСОБА_5 , прийняла після його смерті спадщину як особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявивши протягом встановленого статтею 1270 ЦК України строку про відмову від неї. У тексті наданої позивачем копії договору позики від 19 лютого 2019 року зазначено про його складення у двох примірниках для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу (п. 7.3.).

У поданій до суду позовній заяві вказується про знаходження у позивача усіх оригіналів письмових доказів, за винятком претензії кредитора, яка міститься у спадковій справі. У тексті копії договору про повернення позики від 19 листопада 2021 року, доданої до позову, вказано, що кредитор ОСОБА_7 , як сторона-1 за цим договором, повертає позичальнику ОСОБА_4 оригінали договору позики від 19 лютого 2019 року та розписки ОСОБА_12 про отримання суми позики. Однак, позивачем жодним чином не зазначається про кількість оригінальних примірників начебто укладеного ОСОБА_5 договору позики від 19 лютого 2019 року, про місцезнаходження кожного з його оригінальних примірників та, зокрема, про причини відсутності у неї обох оригінальних примірників такого договору, якщо він укладався спадкодавцем, з котрим вона на час відкриття спадщини знаходилася у зареєстрованому шлюбі та проживала однією сім`єю (т.1 а.с.207-234).

27 березня 2023 року представник позивача надала до суду заперечення на пояснення, в яких зазначила, що відповідачами не надано будь-яких доказів того, що позичені кошти були використані в інтересах сім`ї позивачки. Посилання відповідачів на ту обставину, що оскільки позивачка сплатила борг, тому у відповідачів припинений обов`язок щодо оплати боргу є помилковим, оскільки спадкоємці отримали у спадщину майно, а тому мають відповідати за борги спадкодавця (т.2 а.с.23-28).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 07 лютого 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т.1 а.с.31).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів (т.1 а.с.39-40).

До суду 18 вересня 2019 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.41-42).

Ухвалою судді від 10 березня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М. завірену копію спадкової справи № 19/2019, яка зареєстрована у спадковому реєстрі за номером 6473568, спадкодавець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (т.1 а.с.43-44).

Від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М. 23 червня 2022 року до суду надійшла належним чином завірена спадкова справа № 19/2019 заведена після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (т.1 а.с.62-132).

Ухвалою суду від 26 січня 2023 року клопотання представника відповдача про зупинення цивільної справи залишено без задоволення. (т.1 а.с. 194-196).

13 лютого 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. (т.1 а.с.203-204).

06 березня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про забезпечення доказів. (т.2 а.с.3-15), яка ухвалою суду від 14 березня 2023 року залишена без розгляду. (т.2 а.с. 20-21).

Ухвалою суду від 09 травня 2023 року клопотання предстаника відповідача про проведення комісійної судової почеркознавчої експертизи залишено без розгляду.

В судовому засіданні предстник позивача позовні вимоги підтримаа в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Предстаник відповідача 1 та відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в їх задоволенн.

Фактичні обставини встановленні судом

21 травня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, який зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 158, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у зареєстрованому шлюбі народилась ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , актовий запис №1909, зареєстрованого Амур-Нижньодніпровським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (т.1 а.с.11).

Після смерті ОСОБА_5 в спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу №19/2019 від 30 жовтня 2019 року. (т.1 а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 28 липня 2021 року, ОСОБА_4 належить частка у праві спільної сумісної власності на садовий будинок АДРЕСА_2 , Дніпровського району, Дніпропетровської області. (т.1 а.с.13).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2021 року, спадкоємцями на майно ОСОБА_5 є: на частку дочка ОСОБА_2 , на частку його дружина ОСОБА_4 , на частку його син ОСОБА_2 , на частку його син ОСОБА_2 , а саме на земельну ділянку 18, площею 0,0531 га, кадастровий номер: :02:020:0011, цільове призначення для колективного садівництва, за адресою: АДРЕСА_3 . (т.1 а.с.18), що також підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (т.1 а.с.16-17).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2021 року, спадкоємцями на майно ОСОБА_5 є: на 1/8 частку дочка ОСОБА_2 , на 1/8 частку його дружина ОСОБА_4 , на 1/8 частку його син ОСОБА_2 , на 1/8 частку його син ОСОБА_2 , а саме на садовий будинок АДРЕСА_2 , Дніпровського району, Дніпропетровської області. (т.1 а.с.19), що також підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (т.1 а.с.14-15).

22 лютого 2021 року від ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_5 надійшов лист-вимога, в якому кредитор пропонував ОСОБА_5 протягом 10 календарних днів з моменту отримання листа повернути борг (т.2 а.с.29-30).

11 березня 2021 року ОСОБА_4 направила відповідь на лист - вимогу, в якому повідомила про смерть ОСОБА_5 та про неможливість виконати передбачені Договором позики зобов`язання. (т.1 а.с.20).

В свою чергу кредитором ОСОБА_7 було направлено приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М., заяву-претензію (вимогу) про відшкодування (погашення) боргу. (т.1 а.с.21).

Відповідно до наданої позивачем копії договору позики від 19 лютого 2019 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , було укладено договір позики у сумі 1 500 000, 00 грн., позичальник відповідно до даного договору зобов`язався повернути позикадавцеві отриману суму в строк до 20 лютого 2021 року включно (т.1 а.с.24), факт передачі коштів підтверджується розпискою про отримання позики від 19 лютого 2019 року, в якій ОСОБА_5 підтвердив отримання коштів у сумі 1 500 000,00 грн. (т.1 а.с. 25).

Факт підтвердження повернення коштів за договором позики підтверджується наявним в матеріалах справи договором про повернення позики, відповідно до якого, ОСОБА_4 повертає позику за договором позики від 19 лютого 2019 року у розмірі 1 500 000,00 грн. - ОСОБА_7 , а він в свою чергу зобов`язується прийняти зазначену суму, а також передати позивачці оригінали та/або копії документів. (т.1 а.с.22). Крім того факт повернення грошей за договором позики від 19 лютого 2019 року підтверджується розпискою від 20 листопада 2021 року. (т.1 а.с.23).

Звернення позивачки з вимогою про сплату частки боргу, з вирахуванням її частки та частки її малолітньої доньки, підтверджується листом на ім`я ОСОБА_2 від 13 січня 2022 року та копіями чеків, які свідчать про фактичну відправку листа ОСОБА_2 (т.1 а.с.26) та листом на ім`я ОСОБА_2 від 13 січня 2022 року та копіями чеків, які свідчать про фактичну відправку листа ОСОБА_2 (т.2 а.с. 55-56).

Відповідно до заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_2 наявних в спадковій справі, відповідачі прийняли спадщину, яка злишилась після смерті батька та просили видати свідоцтво про право на спадщину за законом. (т.1 а.с.88-93).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини перша та друга статті 1047 ЦК України).

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

З огляду на зазначене розписка написана ОСОБА_5 , слугує його безпосереднім підтвердженням укладення договору позики від 19 лютого 2019 року та фактичного отримання коштів.

В своєму відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 , зазначав, що при візуальному огляді договору позики, він має сумніви, що даний договір позики підписав його батько, а також зазначив що буде клопотати про призначення почеркознавчої експертизи.

Проте на адресу суду в установленні цивільно процесуальним кодексом України строки не надходило жодних звернень з боку відповідачів, з приводу проведення почеркознавчої експертизи, натомість після перерви в судовому засіданні після дослідження письмових доказів по справі перед судовими дебатами представником відповідача було заявлено клопотання про призначення комісійної судової почеркознавчої експертизи, яке ухвалою суду від 09 травня 2023 року було залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку на його подачу. Тим більше, у відповідача ОСОБА_2 виникли сумніви лише з приводу підпису його батька на договорі позики, а поставлений підпис на розписці сумніву не викликав, а отже на думку суду розписка в даному випадку підтверджує справжню правову природу договору позики.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; суд дійшов висновку про доведеність факту отримання ОСОБА_5 у борг від ОСОБА_7 1 500 000, 00 грн., які боржник зобов`язався повернути у строк до 20 лютого 2021 року.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір позики від 19 лютого 2019 року не складався чи не підписувався особисто ОСОБА_5 , або було сфальсифіковано суду не надано.

Дослідивши матеріали справи та письмову позицію учасників, суд встановив, що позивачкою дійсно було сплачено заборгованість ОСОБА_5 , яка виникла внаслідок укладення договору позики, про повне погашення задоргованості свідчить укладений договір між кредитором- ОСОБА_7 та позивачем, розписка ОСОБА_7 про повне повернення позики та відсутність претензій з боку кредитора до осіб, що успадкували майно після смерті ОСОБА_5 .

Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України).

Згідно зі статтею 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відповідно до статті 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов язок має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Таким чином, спадкоємці прийняли спадщину у рівних частинах. Спадкоємці за зобов`язаннями спадкодавця за договором позики є солідарними боржниками.

Позивачка виконала зобов`язання спадкодавця перед кредитором у повному обсязі, тому має право на зворотню вимогу до відповідачів за вирахуванням частки, що припала на неї та її малолітню доньку.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України про обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (№61-25487св18).

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України вказує на те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладений другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Лише поєднання вказаних умов дає підстави кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13, та Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 569/2255/17 від 04 грудня 2019 року у справі № 235/5555/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2093/10.

Зі змісту договору позики виплива, що стороною договорів є ОСОБА_5 , який визнав отримання грошових коштів у борг та обов`язок їх повернути. Будь - яких відомостей та доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 була обізнана про укладення її померлим чоловіком договору позики, не заперечувала проти такої позики, а також, що ці кошти, ОСОБА_5 використав в інтересах сім`ї - не надано, а тому твердження відповідачів про недоведеність позивачем, що внаслідок укладення ОСОБА_5 договору позики виникло зобов`язання в інтересах сім`ї є не обгрунтованим.

Перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на час укладення договору позики у зареєстрованому шлюбі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, обов`язків визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведеність укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошей в інтересах сім`ї.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 205/4616/15-ц.

У постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, Верховний Суд зазначив, що для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин, як правило, не стосується спільного майна подружжя. До того як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові), в останнього не виникає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Тож той з подружжя, хто укладає договір позики (отримує кошти у позику), не розпоряджається спільним майном подружжя, він виступає учасником зобов`язальних правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц вказано, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача».

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного ст.1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, від 04 березня 2020 року у справі №2609/30529/12, від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

За правилом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на викладене, встановивши факт прийняття спадщини відповідачами після смерті позичальника ОСОБА_5 , наявність спадкового майна у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, а також не надання відповідачами доказів на спростування того, що вартість спадкового майна не перевищує розмір боргу, суд дійшов висновку, що з відповідачів підлягає солідарному стягненню грошові кошти у розмірі 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) грн.

Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 000 грн. з кожного.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ), грошові кошти у розмірі 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору по 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. з кожного

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_4

Відповідачі: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_5

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_5

Повний текст рішення виготовлено 18 травня 2023 року

Суддя С.О. Демидова