ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/125/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2023 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участю секретаря судового засідання Єрмолаєвої О.В., розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

Встановив:

30.01.2023 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася адвокат Іванченко А.Л., яка діє в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Петриківської селищної радипро встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 на садибу, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свою заяву мотивує тим, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

За життя у 1953 році батьки побудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де все своє життя проживали та були зареєстровані.

Батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати ОСОБА_2 після смерті чоловіка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем та вела з ним спільне господарство.

З 2012 року через похилий вік та стан здоров`я матері позивач, як єдиний син, почав на постійній основі проживати з нею за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_2 померла.

Звернувшись до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В. для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , позивач отримав відмову, оскільки звернувся після спливу 6 місяців з дня смерті спадкодавця та відсутні правовстановлюючі документи про належність цього майна спадкодавцеві.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить суд встановити факт постійного його проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на садибу, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку літера «А-1», загальна площа 52,6 кв.м, житлова площа 23,4 кв.м, тамбуру «а-1», літньої кухні «Б-1», сараю «В-1», прибудови «в-1», підвалу із входом «Г-1»; душу «Д-1», вбиральні «Є -1»; свердловини, воріт з хвірткою, огорожі, тротуару.

З урахуванням положень ч.3 ст. 14 ЦПК України справа передана для розгляду головуючому судді Говорусі В.О.

Ухвалою суду від 02.02.2023 відкрито провадження в даній справі та визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

28.02.2022 ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області виребувано у приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимаря Є.В. копію спадкової справи № 169/2022, заведену після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача Петриківської селищної ради Левечко О.А. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами у справі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши та дослідивши усі надані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.08.1958.

За життя у 1953 році батьки побудували житловий будинок та літню кухню, а у 1973 році побудували сарай, підвал, душ, вбиральню за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією технічного паспорту на вказаний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 13.12.2022. Згідно із зазначеним технічним паспортом садиба АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку літера «А-1», загальна площа 52,6 кв.м, житлова площа 23,4 кв.м, тамбуру «а-1», літньої кухні «Б-1», сараю «В-1», прибудови «в-1», підвалу із входом «Г-1»; душу «Д-1», вбиральні «Є -1»; свердловини, воріт з хвірткою, огорожі, тротуару.

Батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати ОСОБА_2 після смерті чоловіка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем разом та вела з ним спільне господарство, що підтверджено копією довідки Лобойківської сільської ради від 24.06.2005 за № 1063.

Відповідно до інформації завідувача Петриківської державної нотаріальної контори від 10.05.2023 за № 107/01-16 за матеріалами спадкової справи № 357/2005 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , заповіт відсутній, спадкоємцем вищеозначеного спадкодавця є його дружина ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 14.10.2022

Згідно з довідкою Петриківської селищної ради за № 724 від 15.11.2022 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживала до часу смерті за адресою: АДРЕСА_1 та на день смерті проживала разом з сином ОСОБА_1 , який проживав без реєстрації.

Звернувшись до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В. для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 18.11.2022 отримав відмову, оскільки звернувся після спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця та через відсутність правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до інформаційної довідки приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В. від 13.02.2023 за № 24/01-16 та копії спадкової справи № 169/2022, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлої матері ОСОБА_2 .

Тобто, будь-яких інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає, доказів в спростування даних обставин матеріали справи не містять.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином виходячи з встановлених в судвому засіданні обстви, зокрема підтвердження дровідкою Петриківської селищної ради того, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживала до часу смерті за адресою: АДРЕСА_1 та на день смерті проживала разом з сином ОСОБА_1 , який проживав без реєстрації, тому позовні вимоги останнього про встановлення факту його постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 до її смерті доведені наженим чином та підлягають задоволенню.

Суд зауважує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Право фізичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до довідки Петриківської селищної ради, за підписом старости с. Лобойківка від 20.01.2023 за № 46, на підставі погосподарської книги № 13 за номером об`єкту погосподарського обліку № 01-9013-1 власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Лобойківської сільської ради народних депутатів № 183 від 30 грудня 1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» ОСОБА_3 передано земельну ділянку у приватну власність загальною площею 0,56 га для особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку.

Виникнення права власності у спадкодавця регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5- 24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Суд зазначає, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на той час регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином судом встановлено, що право власності у ОСОБА_3 , а потім у ОСОБА_2 , яка після смерті чоловіка прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 виникло, не дивлячись на відсутність державної реєстрації.

За таких обставин, за відсутності правовстановлюючих документів, Позивачем обгрунтовано належність спірного будинку його матері ОСОБА_2 .

Розглядаючи дані позовні вимоги суд виходив з наступного.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Правовідносини, що є предметом спору регулюються Главою 29 ''Захист права власності ЦК України та Книгою Шостою ''Спадкове право'' Цивільного кодексу України 2004 року, оскільки спадщина відкрилася після 1 січня 2004 року.

У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав або втратив свідоцтво про право на майно.

Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З огляду на викладене, враховуючи, що Позивачем доведено факт його постійного проживіння зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і підтверджено право власності спадкодавця на житловий будинок, з метою забезпечення права на спадщину, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Судовий збір сплачений в повному обсязі, слід залишити за позивачем, оскільки позивач просив сплачений ним судовий збір з відповідача не стягувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89 та 264, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на садибу, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку літера «А-1», загальна площа 52,6 кв.м, житлова площа 23,4 кв.м, тамбуру «а-1», літньої кухні «Б-1», сараю «В-1», прибудови «в-1», підвалу із входом «Г-1»; душу «Д-1», вбиральні «Є -1»; свердловини, воріт з хвірткою, огорожі, тротуару.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В. О. Говоруха