Справа № 274/6844/22 Провадження № 2/0274/440/23 РІШЕННЯ
02.05.2023 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б.за участю секретаря судового засідання Василюк А.О.,
представника позивача - адвоката Вітіва В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Бердичівська державна нотаріальна контора Житомирської області про встановлення факту, визнання права власності в порядку спадкування,
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить суд:
- встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з спадкоємцем ОСОБА_3 на час його смерті і відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 2,4802 гектара, розташовану на території Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області (с. Терехове) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який за своє життя набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером та площею 2,4802 га, що розташована на території Терехівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Вказана ділянка, розпорядженням від 28.12.2002 за №280 Бердичівської РДА Житомирської області передана йому у власність. На підтвердження права власності ОСОБА_3 видано державний акт серії ЖТ №014678 від 22.10.2003.
Позивач проживав разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 здійснював догляд за ним, вів господарство та побут.
02.04.2018 позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою №130/02-31 від 03.04.2018 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 факту прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , адже із заявою у встановлений шестимісячний строк про прийняття спадщини він не звертався, на день смерті спадкодавця, зареєстрований з ним не був.
За таких обставин позивач вважає, що має право на спадкове майно, адже він постійно проживав з померлим батьком та позбавлений можливості оформити спадкові права у позасудовому порядку.
Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Ухвалою суду від 28.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, витребувано матеріали спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
16.12.2022 до суду надійшла, належним чином завірена, копія матеріалів спадкової справи №20/2018 заведена 02.04.2018 до майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 06.02.2023 клопотання представника позивача задоволено, відповідача замінено на належного.
Ухвалою суду від 27.02.2023 закрито проведення підготовчого засідання, призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у поданій заяві від 21.02.2023.
Третя особа подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.
Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Приписами п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи, якіналежним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, свою позицію висловили письмово.
У ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, було створено сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.
Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.
ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 315 ЦПК, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Статтею 319 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Як визначено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як визначено ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст. 317 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , актовий запис №6.
Батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 записаний ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .
Довідкою, виданою Семенівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області 26.10.2022 за №217 підтверджується, що ОСОБА_1 , 1987 р.н., проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 на дату смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до державного акта про право власності на змельну ділянку серії ЖТ № 014678, виданого відділом земельних ресурсів Бердичівської райдерж адміністрації Житомирської області 22.10.2003, право власності на земельну ділянку 2,4802 га, розташовану на території Терехівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області належало ОСОБА_3 .
Позивач 02.04.2018 звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Г.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Г.А. від 03.04.2018 за №130/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 з заявою у встановлений шестимісячний строк про прийняття спадщини після ОСОБА_3 не звертався, на день смерті спадкодавця, зареєстрований з ним не був. У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 факту прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення, суд приходить до наступних висновків.
За приписами частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 10 січня 2019 року в справі №484/747/17 Верховний Суд дійшов висновку, що «[…] відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації […] не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом».
Отже, місце реєстрації спадкоємця не має вирішального значення, якщо буде встановлено факт фактичного постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили, що вони постійно проживають у с. Терехове та знайомі з ОСОБА_7 та з його померлим батьком. Також зазначили, що позивач проживав разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював догляд за ним, вони вели спільне господарство та в подальшому позивач продовжив проживати у цьому будинку.
Факт постійного проживання ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується довідкою, Семенівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області 26.10.2022 за №217та показами свідків.
Матеріалами спадкової справи № 20/2018 підтверджено ту обставину, що позивач є спадкоємцем майна батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спору про право в зв`язку з встановленням факту проживання ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_3 не вбачається, встановлення вказаного юридичного факту необхідне позивачу для реалізації свого права на спадкування майна за законом після смерті батька.
Відповідач у поданій заяві від 21.02.2023 позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечує.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що в ході судового розгляду даної справи знайшов своє підтвердження факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день його смерті, тобто на час відкриття спадщини.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту, що має юридичне значення.
Що стосується позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку у порядку спадкування суд враховує наступне.
Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", згідно якого, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Статтею 49 Закону України "Про нотаріат" передбачено випадки відмови нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 22.09.2021 у справі №227/3750/19.
Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна, позивач не врахував, що указана функція перебуває в компетенції саме нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень може розглядати такий спір лише у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування.
Водночас, у постанові нотаріуса від 03.04.2018 відсутні відомості про неможливість видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно у випадку встановлення юридичних фактів, які не були встановлені при зверненні позивача до нотаріуса та які дають підстави для визнання позивача спадкоємцем після смерті батька. Тобто, судом не встановлено перешкод у отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті батька.
V. Розподіл судових витрат
Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч.9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Бердичівська державна нотаріальна контора Житомирської області про встановлення факту, визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день його смерті, тобто на час відкриття спадщини.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Бердичівська державна нотаріальна контора Житомирської області, адреса: вул.Володимирська,1А, м. Бердичів, Житомирська область, 13300, .

Повний текст рішення виготовлено 12.05.2023.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА