ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/111/23 Справа № 179/1407/20 Категорія 19 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович про визнання недійсним довіреності, договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна від добросовісного набувача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року, ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу торгового павільйону від 25 грудня 2002 року вона набула право власності на торговий павільйон, що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці Магдалинівської селищної ради. Оригінал договору купівлі-продажу, з моменту укладення договору, в тому числі і на момент подачі позовної заяви знаходиться в неї.

Зазначає, що 17 лютого 2020 року від мешканців смт. Магдалинівка в телефонному режимі, стало відомо, що мешканець смт. Магдалинівка ОСОБА_1 здійснює заміну замків на вхідних дверях торгового павільйону, що належить їй на праві приватної власності.

Вказує, що є мешканцем м. Дніпро та є особою похилого віку, тому лише 24 лютого 2020 року у неї з`явилася можливість особисто прибути до смт. Магдалинівка, де вона переконалася, що замки на вхідних дверях належного їй вищезазначеного об`єкту нерухомого майна змінені. Під час огляду належного об`єкту нерухомого майна, до останньої під`їхав ОСОБА_1 , який підтвердив, що особисто здійснив заміну замків на вхідних дверях торгового павільйону, та фактично почав розпоряджатися нежитловим приміщенням. Обґрунтовуючи свої дії, ОСОБА_1 повідомив, що у встановленому законом порядку набув право власності на об`єкт нерухомого майна на підставі відповідного договору купівлі-продажу, який з боку продавця підписувала особа, яка представляла позивача по довіреності.

Зазначає, що жодних дій направлених на відчуження належного їй нерухомого майна, ніколи не вчиняла, та взагалі не мала наміру вчиняти такі дії. Жодних дій, направлених на уповноваження іншої особи, на представлення інтересів щодо відчуження вказаного нерухомого майна ніколи не вчиняла, як і не підписувала жодної довіреності, на право вчиняти будь-які дії від її імені.

Отримавши від ОСОБА_1 інформацію, з приводу обставин, за яких ним укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , зрозуміла, що відносно неї вчинено злочинні дії, а саме шляхом підроблення документів, було здійснено відчуження належного їй на праві приватної власності майна, у зв`язку з чим 24 лютого 2020 року звернулась до Магдалинівського відділення поліції Новомосковського ГУНП в Дніпропетровській області, де повідомила про відомі їй обставини вчиненого злочину. На підставі заяви позивача, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, були внесені відомості про вчинення злочину за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, номер кримінального провадження 0000102, та розпочато досудове розслідування.

За результатами проведеного досудового розслідування в межах кримінального провадження №0000102 набула статусу потерпілої, отримала повну інформацію, щодо обставин здійснення протиправного відчуження належного їй нерухомого майна.

Зокрема, стало відомо, що 15 січня 2020 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., за реєстровим номером 15, було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 . Згідно тексту довіреності ОСОБА_2 уповноважувала ОСОБА_3 представляти інтереси та вести справи, як власниці Торгового павільйону, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, вона не мала наміру та не надавала жодної довіреності з приводу вказаного нерухомого майна, в тому числі на ім`я ОСОБА_3 . Останній взагалі невідомий, серед знайомих, особи навіть з подібними анкетними даними відсутні.

Стверджує, що довіреність, надана від її імені 15 січня 2020 року на користь ОСОБА_3 , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. є підробленим документом.

Так, на підтвердження проведеної нотаріальної дії приватним нотаріусом Зайченко І.А. було надано: копія (екземпляр) довіреності, яка була складена від імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , з відображеним оригінальним підписом та рукописним текстом прізвища, виконаним від імені ОСОБА_2 ; засвідчену нотаріусом ксерокопію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл. від 02 квітня 1996 року, на якій якісно відображено фотокартка особи, на яку видано паспорт; засвідчену нотаріусом ксерокопію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська на ім`я ОСОБА_2 від 18 грудня 1997 року; витяги з державного реєстру актів цивільного стану громадян, реєстру боржників, реєстру ДМС України, єдиного реєстру довіреностей; оригінал квитанції про сплату державного мита за реєстрацію довіреності.

Зазначає, що з аналізу змісту вищевказаних документів вбачається, що довіреність, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного коду платника податків, складені від її імені, являються підробленими документами. Вказує, що на даний час володіє оригіналом паспорту громадянина України, виданого на її ім`я. Вказаний документ позивач ніколи не втрачала, документ у неї не викрадався, стороннім особам ніколи не передавався. Довіреність від 15 січня 2020 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. є результатом підробки документу, так як вказана довіреність від імені ОСОБА_2 підписана іншою сторонньою особою, яка використала при вчиненні нотаріальної дії підроблений паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_2 та підроблену довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру. Видана довіреність суперечить волевиявленню позивача, так як остання ніколи не мала намірів її видавати та навіть не знала про її видачу, до моменту надання детальної інформації органом досудового розслідування за результатами проведення слідства в межах кримінального провадження №0000102.

Після протиправного отримання довіреності від 15 січня 2020 року, особа з анкетними даними ОСОБА_3 , незаконно діючи від імені позивача, виступаючи в якості продавця, 13 лютого 2020 року уклав з ОСОБА_1 два договори купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , здійснюючи відчуження майна в розмірі по частки. Вказані договори купівлі-продажу частки торгівельного павільйону від 13 лютого 2020 року було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. та цього ж дня зареєстровано право власності на нерухоме майно.

Вказує, що ніколи не мала наміру на укладення вищезазначених договорів купівлі-продажу нерухомого майна чи його частки, подібного волевиявлення ніколи не здійснювала, та відповідно не наділяла повноваженнями жодну особу на укладення правочину від імені неї. Вказані договори купівлі-продажу стали наслідком злочинних дій, направлених на протиправне заволодіння її приватним майном, які супроводжувалися складанням підроблених документів.

Зазначає, що підтвердженням факту використання підроблених документів при укладенні договорів купівлі-продажу частки торгового павільйону, свідчить той факт, що при укладенні даних правочинів ОСОБА_3 було використано підроблений договір купівлі-продажу торгового павільйону, який був укладений 25 грудня 2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Так, при укладенні вищевказаних договорів купівлі-продажу частки торгового павільйону ОСОБА_3 на користь приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального Мазуренко С.В. в якості підтвердження права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 , було надано підроблений договір купівлі-продажу торгового павільйону від 25 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Кудрявцевим О.О., бланк ВАС № 216665, оскільки оригінал даного договору до теперішнього часу перебуває безпосередньо у позивача, жодним особам ніколи не передавався, не втрачався та взагалі із відання позивача не вибував.

Стверджує, що укладення договору купівлі-продажу торгового павільйону від 13 лютого 2020 року відбулося без будь-якого волевиявлення власника нерухомого майна, за умови повної необізнаності ОСОБА_2 про вчинений правочин.

Враховуючи вказані обставини, вважає, що довіреність від 15 січня 2020 року, видана від імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та договори купівлі-продажу частки торгового павільйону від 13 лютого 2020 року підлягають визнанню недійсними.

Вважає, оскільки, вищезазначені договори купівлі-продажу часток в нерухомому майні, на підставі вказаних обставин є недійсними, тому наявність державної реєстрації права власності на їх підставі, перешкоджає реалізації цивільних майнових прав позивача, а отже державна реєстрація вказаного права підлягає скасуванню.

Зазначає, що на даний час вона позбавлена права володіти власним нерухомим майном, так як протиправно, без власної волі, була його позбавлена. Нерухоме майно, після проведення оскаржуваних правочинів, перебуває у володінні ОСОБА_1 , який позиціонує себе як його власник і відповідно не бажає повернути майно.

На підставі наведених вище обставин, просила суд: визнати недійсною довіреність від ОСОБА_2 , яка була видана та посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. від 15 січня 2020 року, реєстровий №1549 на ОСОБА_6 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу частки торгового павільйону, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., реєстраційний №112 від 13 лютого 2020 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу частки торгового павільйону, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., реєстраційний №115 від 13 лютого 2020 року; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на частки торгового павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведену за рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., 13 лютого 2020 року, номер запису про право власності 35474461, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстраційний №112, виданого 13 лютого 2020 року; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на частки торгового павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведену за рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., 13 лютого 2020 року, номер запису про право власності 35474461, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстраційний №115, виданого 13 лютого 2020 року; витребувати від ОСОБА_1 , як добросовісного набувача на користь ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна - торговий павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на частки торгівельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведену за рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. 13 лютого 2020 року, номер запису про право власності 35474461, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстр № 112, виданого 13 лютого 2020 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на частки торгівельного павільйону, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , проведену за рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. 13 лютого 2020 року, номер запису про право власності 35475181, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстр № 115, виданого 13 лютого 2020 року.

Витребувано від ОСОБА_1 , як добросовісного набувача на користь ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна - торгівельний павільйон, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки ОСОБА_3 отримавши довіреність посвідчену на підставі документів, які не відповідають оригіналам вчинив правочин від імені позивача на шкоду останньому (без згоди позивача). Суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння його власника поза її волею, внаслідок зловмисної поведінки ОСОБА_3 , як довіреної особи, а тому позивач має передбачене частиною 1 статті 388 ЦК України право на повернення майна у своє володіння. Суд також вважав, що договори купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 від 13 лютого 2020 року є неукладеними, оскільки відповідне право власності за ОСОБА_1 було здійснено без вільного волевиявлення позивача, як сторони договору. Суд, виходячи з обставин неукладення довіреності від 15 січня 2020 року та договорів купівлі-продажу нерухомого майна дійшов висновку про відмову в частині позовних вимог про визнання договорів недійсними.

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваним рішенням суду було вирішено права третьої особи ОСОБА_4 , оскільки останній на праві спільної сумісної власності належить частина спірного нерухомого майна, однак до у часті у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 судом не залучена. Крім того, в ухваленні рішення суду брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими. Суд не застосував приписи статті 204 ЦК України про презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, рішення про недійсність довіреності та договорів купівлі-продажу судами не ухвалювались, а тому підстави для скасування реєстрації права власності стосовно ОСОБА_1 відсутні. Зазначає, що ухваливши рішення про витребування від ОСОБА_1 , як добросовісного набувача спірне майно, суд ухилився від вирішення питання про повну компенсацію останньому та його дружині ОСОБА_4 вартості, яка повинна передувати припиненню права. Також суд ухилився від з`ясування питання про вартість такої компенсації. Вважає, що таке втручання у мирне володіння майном є грубим порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказує, що висновок суду про те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння ОСОБА_2 поза її волею, внаслідок зловмисної поведінки ОСОБА_3 , як довіреної особи, не відповідає обставинам справи та є передчасним з огляду на відсутність обвинувального вироку в кримінальному провадженні №0000102, внесеному до ЄРДР 25 лютого 2020 року.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 , апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу торгового павільйону від 25 грудня 2002 року, набула право власності на торговий павільйон, що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1 (т.1 а.с.18).

24 лютого 2020 року позивач звернулась до Магдалинівського відділення поліції Новомосковського ГУНП в Дніпропетровській області, де повідомила про те, що 15 січня 2020 року невстановлена особа у невстановленому місці, здійснила підроблення підпису в довіреності виданої нібито від імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , на право розпорядження майном ОСОБА_2 , яке в подальшому було відчужене без відома останньої, відомі їй обставини вчиненого злочину. 25 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, були внесені відомості про вчинений злочин за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, номер кримінального провадження 0000102 (т.1 а.с.23-24).

15 січня 2020 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., за реєстровим номером 15, було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 . Згідно тексту довіреності ОСОБА_2 уповноважувала ОСОБА_3 представляти інтереси та вести справи, як власниці Торгового павільйону, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.26).

Копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , яка була надана приватним нотаріусом Зайченко І.А., як копія документа, що посвідчував особу, яка виступала при складанні довіреності від імені ОСОБА_2 , та зіставляючи його з оригіналом паспорту громадянина України НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні позивача, вбачається, що надана ксерокопія паспорту від імені ОСОБА_2 має очевидні відмінності та не відповідає оригіналу паспорту позивача. Довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, надана в розпорядження приватному нотаріусу Зайченко І.А., як підтвердження ідентифікації особи, що виступала від імені ОСОБА_2 при посвідченні довіреності від 15 січня 2020 року також має очевидні відмінності з оригіналом (т.1 а.с.17, 27-28).

13 лютого 2020 року ОСОБА_3 , незаконно діючи від імені позивача, виступаючи в якості продавця, уклав з ОСОБА_1 два договори купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , здійснюючи відчуження майна в розмірі по частки. Державна реєстрація права власності на підставі договорів купівлі-продажу була проведена 13 лютого 2020 року, номер запису про право власності: 35474461 та 35475181 (т.1 а.с.35-38).

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності та витребування майна від добросовісного набувача, суд першої інстанції виходив із того, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння його власника поза її волею, внаслідок зловмисної поведінки ОСОБА_3 , як довіреної особи, а тому позивач має передбачене частиною 1 статті 388 ЦК України право на повернення майна у своє володіння. Суд також вважав, що договори купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 від 13 лютого 2020 року є неукладеними, оскільки відповідне право власності за ОСОБА_1 було здійснено без вільного волевиявлення позивача, як сторони договору.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернулася до суду, яке саме право порушене, в чому полягає порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі спростування презумпції правомірності правочину (скасування рішення нотаріуса) всі права, набуті сторонами правочину за ним, не повинні здійснюватися, а створені обов`язки та наслідки не підлягають виконанню.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання згідно зі статтею 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Враховуючи наведені вище норми законодавства, колегія суддів вважає передчасними та помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність скасування державної реєстрації права власності та витребування спірного нерухомого майна від добросовісного набувача без визнання довіреності від ОСОБА_2 , яка була видана та посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. від 15 січня 2020 року, реєстровий №1549 на користь ОСОБА_6 недійсною або визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки торгового павільйону, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., реєстраційний №112 від 13 лютого 2020 року та реєстраційний №115 від 13 лютого 2020 року.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині залишених без задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржувалось, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна від добросовісного набувача з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України,колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна від добросовісного набувача.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова