Номер провадження: 22-ц/813/2226/23
Справа № 522/3267/21
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі філії «Одеська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення страхового відшкодування

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі філії «Одеська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ»), ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування та витрати на проведення експертизи у загальному розмірі 58110,16 грн.; стягнути з ОСОБА_2 збитки у розмірі 20175,41 грн.; покласти на відповідачів судові витрати у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відмову від позову в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі філії «Одеська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заданої внаслідок ДТП, та стягнення страхового відшкодування, - задоволено. Закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у розмірі 20 175,41 гривень у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі філії «Одеська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заданої внаслідок ДТП, та стягнення страхового відшкодування. Роз`яснено сторонам по справі наслідки відмови від позовних вимог та закриття провадження у справі за ст. 256 ЦПК України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі філії «Одеська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заданої внаслідок ДТП, та стягнення страхового відшкодування залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити стягнути з відповідача страхове відшкодування та витрати на проведення експертизи у загальному розмірі 58110,16 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу, ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», посилаючись на її необгрнутованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції, вищезазначеним вимогам закону не в повній мірі відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2020 року Одеська обласна дирекція ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (страховик) на підставі відповідного договору ОСЦПВВНТЗ видала поліс № АР/0125640, за яким забезпечила транспортний засіб ОСОБА_2 - «Skoda Octavia Tour», д/н НОМЕР_1 . Строк дії до 25.05.2021 року.

10 жовтня 2020 року у м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Миру біля буд. 10 водій автомобілю «Skoda Octavia Tour» ОСОБА_2 перед розворотом не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Tucson» р/н НОМЕР_2 , що належить Позивачу. За наслідками цієї ДТП Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2020 року у справі № 946/6575/20 (з урахуванням описки, виправленої Постановою суду від 09 листопада 2020 р.) ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також встановлено факт отримання автомобілями механічних пошкоджень.

Страховик з метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу замовив проведення відповідних оцінювань в TOB «ЕАК ФАВОРИТ». Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 22549, що був складений ТОВ «ЕАК ФАВОРИТ» станом на 27 жовтня 2020 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 89 267,81 грн. з урахуванням ПДВ на запасні частини. Вказаний Звіт виготовлений на підставі Акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 15 жовтня 2020 року та протоколу №1106 огляду колісного транспортного засобу від 23 жовтня 2020 року, які підписані довіреною особою власника транспортного засобу.

27 січня 2021 р. страховик виплатив Позивачу страхове відшкодування в розмірі 71 789,84 грн., що не заперечується сторонами.

Позивач вважає розмір страхового відшкодування недостатнім, та зазначає, що згідно полісу № АР/0125640 ліміт відповідальності страховика складає 130 000,00 грн. Франшиза встановлена у розмірі 2 600,00 грн.

При цьому, згідно висновку № 62/20-Е експертного дослідження від 12 листопада 2020 року, складеного судовим експертом Вітвіцьким І.І. на замовлення позивача від 28.10.2020 року, вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобілю «Hyundai Tucson», р/н НОМЕР_2 , склала 172 575,41 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що Відповідачем у передбачений Законом строк було організовано огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт огляду та здійснено страхове відшкодування (дата огляду 15.10.2020 року), а відтак, у Відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги наданий Позивачем висновок експерта. Крім того, судом зазначено, що позивач, довірена особа якого була присутня під час огляду транспортного засобу та складення протоколу цього огляду, замовленого відповідачем, жодним чином не оскаржив цей експертний висновок, та отримав, визначене за цим висновком, страхове відшкодування, у звязку із чим, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в звязку з його не обгрунтованістю.

Проте, апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком районного суду, оскільки суд дійшов до нього шляхом помилкового обгрунтування.

Так, за загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Разом з тим, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом - Закон), стаття 3 якого визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно до п. 34.2. Закону Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

При цьому Законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку.

Зокрема, згідно п. 34.3. ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Апеляційним розглядом справи встановлено, що 10 жовтня 2020 року у м. Ізмаїлі Одеської області по проспекту Миру біля буд. 10 водій автомобілю «Skoda Octavia Tour» ОСОБА_2 перед розворотом не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Tucson» р/н НОМЕР_2 , що належить Позивачу.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2020 року у справі № 946/6575/20 (з урахуванням описки, виправленої Постановою суду від 09 листопада 2020 р.) ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також встановлено факт отримання автомобілями механічних пошкоджень.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Skoda Octavia Tour», д/н НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу № АР/0125640.

Згідно з наданим ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 22549 від 08.11.2020, що був складений ТОВ «ЕАК ФАВОРИТ», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 89 267,81 грн. з урахуванням ПДВ на запасні частини (а.с. 114-133). Зазначений Звіт, був виготовлений на підставі Акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 15 жовтня 2020 року та протоколу №1106 огляду колісного транспортного засобу від 23 жовтня 2020 року (а.с. 134-135, 137-138).

27.01.2021 р. страховик виплатив Позивачу страхове відшкодування в розмірі 71 789,84 грн., що не заперечується сторонами.

Разом з тим, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 зазначав, що вищевказаний розмір страхового відшкодування є недостатнім, та зазначав, що згідно полісу №АР/0125640 ліміт відповідальності страховика складає 130 000,00 грн. Франшиза встановлена у розмірі 2 600,00 грн. При цьому, згідно висновку № 62/20-Е експертного дослідження від 12.11.2020 року, складеного судовим експертом Вітвіцьким І.І. на замовлення позивача від 28.10.2020 року, вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобілю «Hyundai Tucson», р/н НОМЕР_2 , складає 172 575,41 грн. (а.с. 23-62).

Проте позивач зазначає, що суд не звернув увагу на невиконання відповідачем норм п.36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.3 ст. 991 ЦК України.

Зокрема, як зазначає позивач, для узгодження суми страхового відшкодування (до подання цього позову), він направив вищевказаний висновок № 62/20-Е експертного дослідження від 12.11.2020 року, відповідачу, що підтверджується описом поштового відправлення від 24.12.2020р. (а.с. 65) та рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я «Одеської обласної дирекції СК Княжа», відповідно до якого вказане поштове відправлення отримане дирекцією 27.12.2020р. (а.с. 70).

Відповідно до п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

-у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Частиною 3 ст. 991 ЦК України встановлено, що рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Однак отримавши у грудні 2020 року вищевказаний висновок № 62/20-Е експертного дослідження від 12.11.2020 року, складеного судовим експертом Вітвіцьким І.І., страховик - ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» ніяких вмотивованих рішень позивачу не направив; причин розбіжностей між висновками судового експерта та звіту про визначення вартості матеріального збитку не пояснив як і не надав жодних мотивів відхилення розрахунків судового експерта, а тому позивач був позбавлений можливості оскаржити те рішення страховика, яке ним ним не отримувалося.

В той час за приписом п. 36.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

При цьому, ніяких інших способів оскарження, крім звернення до суду, вищевказаний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає.

Звертаючись до суду із вказаною апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначав, що суд першої інстанції не врахував правову позицію ВС, викладену у Постанові від 27 березня 2019 р. № 285/4485/15-ц, відповідно до якої: "Доводи касаційної скарги страховика про те, що Закон не надає потерпілому права самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки Закон не забороняє потерпілій особі у випадку незгоди з висновком страховика про визнанням його автомобіля фізично знищеним, довести протилежне, у тому числі і шляхом замовлення іншого дослідження".

Крім того, у доводах апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд не досліджував наданий позивачем висновок судового експерта, хоча, за приписами ст. 110 ЦПК, відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні, а у відзиві на позов, відповідач також не навів жодних доводів на користь того, що розрахунки судового експерта є помилковими, не ставить питання про проведення повторної експертизи тощо.

В той час, позивач ОСОБА_1 зазначає, що під час слухання справи у суді першої істанції, його представник ОСОБА_3 (а.с. 153-154) зазначав, що Звіт про визначення вартості матеріального збитку від 08.11.2020 року, доданого відповідачем до свого відзиву на позовну заяву є неналежним доказом, оскільки до нього додані суперечливі документи, на яких він грунтується, а саме: акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 15.10.2020 року; додатковий акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) без дати; протокол №1106 огляду колісного траснпортного засобу від 23.10.2020 року.

Так, позивач зазначав, що:

-у акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 15.10.2020 року зазначено, що він був складений за участю довіреної особи власника транспортного засобу (позивача) - ОСОБА_4 , однак позивач наголошує, що йому не відомо хто такий ОСОБА_4 , а відповідач не надав жодних доказів того, що вказана особа є предстаником позивача. ОСОБА_1 наголошує, що він до участі у огляді транспортного засобу страховиком не залучався. Також у акті у відповідному стовбчику не зазначені коди пошкоджених деталей, що унеможливлє їх ідентифікацію та правильне складення калькуляціі(а.с.134-135);

-додатковий акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) без дати взагалі не містить жодних реквізитів: дати, відомостей щодо осіб, що його складали, підписи, тощо (а.с. 136);

-протокол №1106 огляду колісного траснпортного засобу від 23.10.2020 року складений у м.Києві взагалі щодо іншого автомобіля, а саме марки «Toyota» (а.с. 137-138).

Також ОСОБА_1 зазначає, що Звіт про визначення вартості матеріального збитку від 08.11.2020 року складений однією особою ( ОСОБА_5 ), а огляд автомобілю, згідно зазначених вище документів проводили інші особи, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . При цьому, на відміну від висновку судового експерта, який надано позивачем, у наданому відповідачем звіті вітсутні матеріали фотофіксації, а в вищевказаних актах взагалі немає вказівки на те, чи є пошкоджені деталі ремонтоздатними або чи підлягають заміні, а отже оцінювач ОСОБА_5 пошкоджені деталі безпосередньо не оглядала, але визначила, що більшість з них підлягає саме ремонту, а не заміні. Крім того, у вказаному Звіту зазначено, що він складений за дорученням позивача ОСОБА_1 , хоча позивач його не замовляв.

Отже, позивач ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не викликав його для проведення огляду автомобілю та, в порушення п. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 3 ст. 991 ЦК, не проінформував позивача про складання звіту про оцінку, хоча за п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

З урахуванням вищенаведенного, позивач зазначав, що він не знав та не міг знати про проведення відповідачем огляду автомобілю, якщо такий взагалі був та тим більше, за участі невідомого йому ОСОБА_8 , а тому у відповідності до п.п. 34.2.- 34.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач чекав 10 робочих днів і вже у листопаді 2020 р. самостійно звернувся до судового експерта за визначенням розміру матеріального збитку.

Слід зазначити, що отримавши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та подавши на неї відзив, відповідач також жодних доводів чи пояснень з приводу наведених ОСОБА_1 суперечностей щодо наданого відповідачем звіту про визначення вартості матеріального збитку, на навів та не спростував зазначене.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що Відповідачем у передбачений Законом строк було організовано огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт огляду та здійснено страхове відшкодування, а відтак, у Відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги наданий Позивачем висновок експерта, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Однак, при цьому, апеляційний суд наголошує, що відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Верховний Суд України у постанові від 16.12.2015 року по справі №6-760цс15 дійшов наступних висновків.

«Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 29 Закону №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В свою чергу, статтею 32 Закону №1961-IV встановлені випадки, коли страховиком шкода не відшкодовується.

Так, згідно п.32.7 ч.1 ст.32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

В постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №359/2309/17 вказано:

«…правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати)…»

«…Системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку…»

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом ч.1 ст. 28, ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 вказано, що суд касаційної інстанції дійшов висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Розмір страхової виплати ( страхового відшкодування), якщо страховик визнає його меншим страхової суми ( ліміту його відповідальності) може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її ( особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням зазначених вимог закону та правових висновків, колегія суддів приходить до висновку про те, що саме особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати, або відсутності обовязку у страховика відшкодовувати таку виплату, для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Однак, позивач відмовився від своїх позовних вимог до винуватця ДТП ОСОБА_2 , що підтверджується ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2021 року , заявивши вимоги лише до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі філії «Одеська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із неповним з`ясуванням обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає зміні в частині його мотивування.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакціїї цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17.04.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда