ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/908/20 Номер провадження 22-ц/814/2260/23Головуючий у 1-й інстанції Вергун Н. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Шведенко П.Ю.

представник відповідача - адвокат Говорова С.Л.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка»

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 29 серпня 2022 року, ухвалене суддею Вергун Н.В., повний текст рішення складено - 08 вересня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» про визнання договору оренди земельної ділянки неукладеним та скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Шведенко П.Ю. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» про визнання договору оренди земельної ділянки неукладеним та скасування державної реєстрації, в якому просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :00:015:0027, яка розташована на території Миргородського (колишнього Шишацького) району Полтавської області, та скасувати його державну реєстрацію.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №698 від 31 липня 2014 року після померлого ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :00:015:0027, що була передана в оренду відповідачу ОСОБА_2 за життя.

Разом з тим, договір оренди землі №78, наче б то укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», 17 вересня 2015 року позивач не підписувала, оригіналу вказаного договору не має.

26 жовтня 2020 року до суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Шведенка П.Ю. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просив суд визнати спірний договір оренди землі неукладеним та скасувати рішення про державну реєстрацію (т.1 а.с. 76).

Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року заяву представника позивача - адвоката Шведенка П.Ю. про уточнення (зміну) предмету позову у цивільній справі прийнято до розгляду, відповідачу надано строк на подачу відзиву, зобов`язано ТОВ фірма «Астарта - Київ» у строк до 01 грудня 2020 року включно надати суду оригінал договору оренди землі за №74 від 17 вересня 2015 року, кадастровий номер :00:015:0027, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «імені Довженка», та оригінал акту прийому-передачі №78 від 17 вересня 2015 року земельної ділянки з кадастровим номером :00:015:0027 в оренду ТОВ «Агрофірма «імені Довженка» (т.1 а.с. 97-98).

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 29 серпня 2022року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Договір оренди землі №78 від 17 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» - визнано неукладеним.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 25081789 від 06 жовтня 2015 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:015:0027 - скасовано.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з сплати судового збору у розмірі 1 682,00 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн., витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 9 000,00 грн., а всього 19 682,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стороною відповідача жодним чином не спростовано доводи позивача про відсутність її особистого підпису в документах, не доведено представником відповідача й наявність волевиявлення у позивача на укладення договору оренди земельної ділянки. Проведення судово-почеркознавчої експертизи за клопотанням представника відповідача - адвоката Говорової С.Л. не відбулося у зв`язку з ненаданням оригіналів документів.Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, стороною відповідача не виконано вимогу закону щодо належного обґрунтування та доказування своїх заперечень щодо заявлених вимог, тому суд першої інстанції прийшов до висновку визнати спірний договір оренди землі № 78 від 17 вересня 2015 року неукладени, а оскільки реєстрація неукладеного між сторонами правочину (договору) порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження своєю власністю - земельною ділянкою та не відповідає вимогам закону, то слід скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 25081789 від 06 жовтня 2015 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:015:0027.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування строків позовної давності, але дана заява судом першої інстанції не була розглянута та суд не надав оцінки відносно строку звернення позивача з позовною заявою до суду. Вказує, що позивач не довела, що вона не підписувала спірний договір оренди. У спірному договорі оренди наявний підпис орендодавця ОСОБА_1 . Після укладення договору позивач отримувала орендну плату шляхом перерахування коштів на банківську картку у 2017-2018 роках та 2019-2020 роках на відповідні банківські картки АТ КТ «Приват Банк». Відповідач не мав та не міг мати відомості про реквізити банківських рахунків та банківських карток позивача. До укладення договору оренди землі позивач отримувала орендну плату13.08.2015 року, а саме кошти готівкою у сумі 8949,81 грн. як спадкоємець за договором оренди, який був укладений з ОСОБА_2 . Усі ці дії з боку позивача свідчать про її обізнаність про існування договору оренди землі та наявності волевиявлення на укладення та існування орендних відносин. До позовної заяви позивач додала документи, які згідно змісту позову у неї не могло існувати, а саме акт прийому-передачі землі до договору оренди землі від 17.09.2015 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію спірного договору оренди землі. Існування договірних відносин між позивачем та відповідачем також підтверджується тим фактом, що договір оренди пройшов відповідну державну реєстрацію відповідно до вимог діючого законодавства. Вказує, що позивач як на підставу задоволення своїх вимог, а саме відсутність її волевиявлення на укладення спірного договору посилалася на висновок експерта від 05.11.2021 року, який відповідач вважає недопустимим та недостовірним доказом у відповідності до вимог ст. 78,79 ЦПК України. Вказує, що клопотання відповідача від 16.12.2021 року про визнання висновку експерта недопустимим та недостовірним доказом та виключення його з числа доказів судом першої інстанції не вирішено. У даному випадку представником позивача наданий висновок експерта, який здійснений не державною установою, тому не має повноважень на проведення експертних досліджень в галузі почеркознавчої експертизи. У даному випадку на дослідження не був наданий оригінал документу, а експертиза проводилася по технічним копіям. В експертизі відсутнє посилання на дослідження умовно-вільних зразків, для дослідження вільних зразків були надані копії, а не оригінали документів. Також посилається на те, що заява про уточнення позовних вимог є фактично заявою про зміну предмету позову, вона не відповідає по формі вимогам ст. 183 ЦПК України та вона не була направлена відповідачу. Також вказує, що власник земельної ділянки вправі захищати порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. При цьому посилається на відповідні правові позиції Великої Палати Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, позивачу ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 31 липня 2014 року приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу Плаксіною П.Б., зареєстрованого в реєстрі за №698, належить земельна ділянка площею 4,9498 га з кадастровим номером :00:015:0027, яка розташована на території Миргородського (колишнього Шишацького) району Полтавської області (т.1 а.с.18-19).

Згідно договору оренди землі №78 від 17 вересня 2015 року ОСОБА_1 як орендодавець надала, а орендар ТОВ « Агрофірма «ім. Довженка» прийняв у платне, строкове користування на десять років земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 44,9498 га з кадастровим номером :00:015:0027, яка розташована на території Миргородського (колишнього Шишацького) району Полтавської області /(т.1 а.с. 10-13).

За даними акту приймання - передачі земельної ділянки в оренду, що є додатком до договору оренди землі від 17 вересня 2015 року, ОСОБА_3 як орендодавець передала орендарю ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» у строкове платне користування, належну їй, земельну ділянку (т.1 а.с. 14).

Позивач заперечує факт підписання нею як договору оренди землі №78 від 17 вересня 2015 року, так і акту приймання - передачі земельної ділянки в оренду та вказує на відсутність у неї оригіналів зазначених документів.

На обґрунтування своїх вимог та в якості доказу відсутності підпису позивача на вказаних документах, стороною позивача надано висновок експерта від 05 листопада 2021 року (т.2 а.с. 10-23).

Відповідно до зазначеного висновку підпис у технічній копії договору №78 від 17 вересня 2015 року та акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 17 вересня 2015 року, не ОСОБА_1 .

При вирішенні спору, суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі.

За ч.1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання договору оренди землі №78 від 17 вересня 2015 року неукладеним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач вказувала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №698 від 31 липня 2014 року після померлого її діда ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :00:015:0027, що була передана в оренду відповідачу ОСОБА_2 ще за життя. Після оформлення права на спадщину вона на довгий час не переймалася долею земельної ділянки, у зв`язку з чим, що утворилася заборгованість відповідача перед нею по сплаті орендних платежів за три роки, після звернення відповідач її погасив, але сума орендної плати була невигідна і, на думку позивача, несправедлива.

Отже, по справі вбачається, що позивач визнає отримання нею орендної плати від відповідача на підставі договору оренди спірної земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №227/3760/19-ц від 26.10.2022 року у п.6.33. -6.41 вказано, що загальною істотною умовою договору є предмет договору. Також істотними умовами договору оренди є плата, яка стягується з наймача за користування майном (орендна плата) та строк дії договору. Разом з тим, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав. Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_1 просила визнати договір оренди землі неукладеним з тих підстав, що вона його не підписувала, жодних перемовин з відповідачем щодо оренди ділянки не вела, на усіх документах, наданих відповідачем, стоїть підпис, який їй не належить, а особа, яка його підписала, є невідомою, також просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень щодо спірної земельної ділянки.

По справі вбачається, що земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача, позивач визнає факт отримання від відповідача орендної плати, а тому згідно п. 6.47 вище вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту прав та інтересів, установлений законом, тому позов не підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних про відмову у їх задоволенні.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача

По справі вбачається, що при подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2 523,00 грн., який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п. 3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» - задовольнити.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 29 серпня 2022 року -- скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» про визнання договору оренди земельної ділянки неукладеним та скасування державної реєстрації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» сплачений судовий збір у розмірі 2 523,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов