Справа №487/3355/22 Головуючий суду першої інстанції Карташева Т. А.
Провадження №22-ц/812/561/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О. М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана через його представника ОСОБА_1 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2023 року, ухвалене о 12 год 50 хв під головуванням судді Карташевої Т. А. в приміщенні суду у м. Миколаєві, повний текст якого складено 31 березня 2023 року, за позовом ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 подав до суду вищевказаний позов, який обґрунтовував наступним.

ОСОБА_3 вказував, що з 16 жовтня 2019 року працював у КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаді техніка електрозв`язку.

09 серпня 2022 року його попередили про звільнення у зв`язку з тим, що його посада техніка електрозв`язку буде перепрофільована на посаду фельдшера виїзної бригади. Іншої роботи на підприємстві не запропонували.

16 жовтня 2022 року ОСОБА_3 звільнено з займаної посади у зв`язку з скороченням працівників.

Позивач наголошував на незаконності дій роботодавця та упередженості щодо нього, оскільки попередження про звільнення та наказ містять різні підстави для його звільнення.

Крім того, ОСОБА_3 вказував на те, що він має вищу медичну освіту, а тому він мав можливість працювати на підприємстві у випадку його перепрофілювання.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив поновити його на роботі на посаді техніка електрозв`язку КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради з 16 жовтня 2022 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2022 року до дня поновлення на роботі.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради проти задоволення позову заперечувало, вказуючи, що звільнення ОСОБА_3 відбулося з дотриманням визначених трудовим законодавством процедур, які регламентують звільнення працівників у зв`язку із скороченням.

Також відповідач вказував, що на момент повідомлення ОСОБА_3 про звільнення та до дати його звільнення на підприємстві були вакантні посади лікаря-методиста та лікаря з МНС, які не були запропоновані позивачу тому, що він не міг зайняти ці посади через відсутність у нього відповідної освіти, кваліфікації та досвіду роботи.

Щодо посилання позивача на те, що його повідомили про скорочення у зв`язку з перепрофілюванням підприємства, відповідач пояснював, що у повідомленні йшлося про звільнення саме на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та повідомлено про перепрофілювання посади з техніка електрозв`язку на посаду фельдшера з МНС виїзної бригади, а не перепрофілювання підприємства.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України відповідачем дотримано процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату, норми трудового законодавства не порушено, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_3 зазначав, що судом неправильно оцінені наявні у матеріалах справи докази, внаслідок чого ухвалено помилковий висновок про безпідставність позову.

На підтвердження цього він вказував, що під час роботи на підприємстві він займав посаду техніка електрозв`язку, одночасно з цим він за сумісництвом займав посаду слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування (0,5 ставки).

Позивач зазначав, що 21 січня 2022 року його було звільнено з посади, яку він займав за сумісництвом.

01 серпня 2022 року він звертався до керівництва підприємства з питань пов`язаних з оплатою та умовами праці з проханням надати письмову відповідь.

Однак відповіді не отримав. Натомість отримав погрози від безпосереднього керівника про можливе звільнення. Після чого 04 серпня 2022 року економіст з праці надала рапорт про вилучення з штатного розпису посади техніка електрозв`язку та введення замість неї посади фельдшера, на підставі якого 05 серпня 2022 року було прийнято наказ про внесення змін до штатного розпису.

ОСОБА_3 наполягав на тому, що зазначені вище обставини вказують на те, що його звільнення пов`язане з упередженим ставленням до нього, а не з виробничою необхідністю.

Також позивач зазначав, що на підприємстві були наявні вакантні посади, які йому не були запропоновані, хоча він має спеціальність лікаря, яка б давала йому змогу претендувати на зайняття цих посад.

Окрему увагу ОСОБА_3 звертав на те, що у попередженні про звільнення було зазначено про те, що підставою для звільнення є перепрофілювання його посади, в той час як у наказі про звільнення підставою зазначено скорочення штату працівників.

Узагальнені доводи та заперечення особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» у відзиві зазначало, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим. Суд у повній мірі дослідив наявні у справі докази та дав їм належну оцінку, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом

24 червня 1994 року ОСОБА_3 отримав диплом про закінчення вищого навчального закладу за спеціальністю медико-профілактична справа із кваліфікацією лікаря-гігієніста, епідеміолога (а.с.8).

16 жовтня 2019 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу до Миколаївського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф на посаду техніка електрозв`язку Відділу з господарсько-технічних питань та зв`язку (а.с.2).

Відповідно до п. 1.1, 3.1 статуту КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» є закладом охорони здоров`я комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає екстрену медичну допомогу у порядку та на умовах, установлених чинним законодавством України. Підприємство є правонаступником Миколаївського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф.

Підприємство створене з метою надання доступної, безоплатної, своєчасної та якісної екстреної (швидкої) медичної допомоги пацієнтам та постраждалим, які перебувають у невідкладному стані в повсякденних умовах, у тому числі під час виникнення надзвичайних ситуацій та ліквідації наслідків.

01 серпня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до керівництва КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» із рапортом, в якому скаржився на те, що йому не виплачується премія за роботу, хоча інші працівники її отримують (а.с.58).

04 серпня 2022 року економіст праці ОСОБА_4 звернулася до головного лікаря КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» із рапортом, в якому зазначила, що у зв`язку з удосконаленням новітніх засобів зв`язку та виробничою потребою є необхідність вилучення із штатного розпису 1 ставки посади техніка електрозв`язку відділу з технічних питань та зв`язку і введення у штатний розпис 1 ставки фельдшера з медицини невідкладних станів виїзної бригади Миколаївського ППБ з 15 жовтня 2022 року (а.с.38).

05 серпня 2022 року головним лікарем підприємства видано наказ №677-к/тр про внесення змін до штатного розпису щодо перепрофілювання з 15 жовтня 2022 року 1,0 ставки посади техніка електрозв`язку відділу з технічних питань та зв`язку на 1,0 ставки посади фельдшера з медицини невідкладних станів, виїзної бригади Миколаївського пункту постійного базування Миколаївської СЕ(Ш)МД (а.с.39).

10 серпня 2022 року ОСОБА_3 попереджено про те, що з 15 жовтня 2022 року вносяться зміни до штатного розпису, відповідно до яких займану ним посаду буде виключено із штату, а буде введено посаду фельдшера з МНС виїзної бригади Миколаївського пункту постійного базування Миколаївської СЕ(Ш)МД. ОСОБА_3 буде звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку (а.с.40).

Наказом головного лікаря КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 03 жовтня 2022 року №843/к/тр ОСОБА_3 звільнено з посади техніка електрозв`язку з 15 жовтня 2022 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників (а.с.41).

Згідно із штатним розписом та інформацією КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» у період з 01 серпня 2022 року по 15 жовтня 2022 року на підприємстві були вакантними 3 посади лікаря з медицини невідкладних станів, виїзної бригади, одна з яких у м. Очаків та 1 посада лікаря-методиста (а.с.42, 98-107).

Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 р. №117 передбачає, що до лікаря-методиста пред`являються наступні кваліфікаційні вимоги: повна вища освіта (спеціаліст; магістр) за напрямом підготовки "Медицина". Проходження інтернатури за певною спеціальністю медичного профілю з наступною спеціалізацією з "Організації і управління охороною здоров`я". Безперервний професійний розвиток. Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста. Без вимог до стажу роботи.

До лікаря з медицини невідкладних станів пред`являються наступні кваліфікаційні вимоги: вища освіта другого рівня за ступенем магістра галузі знань "Охорона здоров`я", спеціальністю "Медицина" і "Педіатрія". Спеціалізація за фахом "Медицина невідкладних станів" (інтернатура, курси спеціалізації). Безперервний професійний розвиток. Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста. Без вимог до стажу роботи.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19, провадження № 61-13999св20, від 22 липня 2021 року у справі № 456/57/20, провадження № 61-6288св21, від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19, провадження № 61-7098св21, від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19, провадження № 61-10299св21, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, провадження № 61-7496св21, та інших.

Згідно з правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Отже, суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний, зокрема перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату, що стали підставою для вивільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15).

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, на підприємстві не було вакантних посад, які б могли бути запропоновані позивачу з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду роботи, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 .

Посилання ОСОБА_3 на упереджене ставлення до нього керівництва підприємства, а також те, що зазначені обставини були підставою для його звільнення, не підтверджені належними доказами, а тому не можуть братися до уваги при оцінці законності його звільнення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням зазначеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана через його представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 року.