Справа № 703/1110/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

прокурора Сокольвяк О.І.,

представника позивача Пугач Л.М.,

представника відповідача Чакалова Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Сміла цивільну справу за позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури Іванової О. в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом,

у с т а н о в и в :

18 травня 2022 року заступниок керіввника Смілянської окружної прокуратури Іванова О., в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останньої на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 119869 гривень 01 копійка, що еквівалентно сумі 4371,75 євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 16 вересня 2019 року, а також стягнути з неї на користь Черкаської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 2481 гривня 00 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Смілянською окружною прокуратурою, у ході реалізації повноважень, наданих ст.23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено порушення вимоги законодавства України в частині невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом. Так, у ході опрацювання матеріалів Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо стягнення плати за проїзд великоваговими транспортними засобами дорогами загального користування встановлено, що відповідно до графіку проведення рейдових перевірок Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки у період з 16 вересня 2019 року по 22 вересня 2019 року та направлення на рейдову перевірку від 13 вересня 2019 року №000144 Управлінням було здійснено рейдову перевірку транспортних засобів на дотримання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» та Правил надання послуг пасажирським і вантажним автомобільним транспортом на автомобільних дорогах, а саме: М-07 Київ-Ковель-Ягодин (КП Пуща-Водиця), км 77+600 ліворуч. Під час даної перевірки 16 вересня 2019 року перевірено транспортний засіб DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом МАЗ 953000-011, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , та яким керував водій ОСОБА_2 , та виявлено порушення порядку проїзду великовагових/великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, а саме перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень (фактична повна маса становить 54,160 т при нормативно-допустимій 40т) без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого уповноваженим на те органом, про що старшим державним інспектором Козлюком О.П. складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 16 вересня 2019 року №0006146. На підставі вказаного акту Управлінням здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування за перевищення нормативних параметрів, згідно з яким ОСОБА_1 нараховано до сплати 4371,75 євро.

Разом з тим, згідно договору оренди вантажного автомобіля від 20 листопада 2018 року транспортний засіб DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом МАЗ 953000-011, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 передано в оренду ТОВ «Баласт 2012», на строк до 19 листопада 2023 року.

Документи перевірки, у тому числі акт №0006146 та розрахунок №0006146, у судовому порядку не оскаржувалися. Нараховану плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування ОСОБА_1 до цього часу не відшкодовано, у зв`язку з чим плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування в сумі 4371,75 євро підлягає стягненню з ОСОБА_1 як власника транспортного засобу в судовому порядку.

Згідно з показниками валютного ринку, на день проведення розрахунку курс гривні у відношенні до 1 євро становив 27,4190 гривень. Таким чином, стягненню підлягають кошти в сумі 119869 гривень 01 копійка.

Прокуратурою встановлено, що перевезення вантажу здійснювалося ТОВ «Баласт 2012», що підтверджується товарно-транспортною накладною №2874-ттн від 16 вересня 2019 року та договором оренди вантажного автомобіля, який, у порушення ч.2 ст.799 ЦК України, нотаріально не посвідчений. З урахуванням висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 10 листопада 2021 року у справі №747/45/20, прокуратура стверджує, що покладення на власника транспортного засобу тягаря відповідальності за порушення вимог щодо здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень транспортним засобом презумується. При цьому, прокуратура зазначає, що про наявність договору оренди транспортного засобу водій не повідомляв інспектора управління Укртрансбезпеки при проведенні перевірки, хоча це питання з`ясовувалося. Отже, саме відповідач як власник великогабаритного транспортного засобу має сплатити визначену Управлінням суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.

Разом з тим, відповідач не надав жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який належить йому на праві власності, та доказів, які б дали можливість визначити правову природу відносин, що виникли між водієм та власником транспортного засобу. Також відповідач не надав доказів оскарження в установленому порядку дій Укртрансбезпеки щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної суми збитків.

Зазначає, що Укртрансбезпекою з часу нарахування плати за проїзд вказаному перевізнику, а саме з 16 вересня 2019 року заходів щодо її стягнення не вжито, внаслідок відсутності в Укртрансбезпеки права на звернення з позовом до суду про стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та вкрай обмеженого фінансування видатків на сплату судового збору.

Враховуючи, що несплата відповідачем коштів за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 119869 гривень 01 копійок, призводить до ненадходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та, відповідно, до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, а державний орган - Укртрансбезпека, уповноважений на захист інтересів держави вже досить тривалий час, самоусувається від виконання покладених на нього обов`язків, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень, суттєво порушує економічні інтереси держави та вказує на наявність визначених ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для звернення прокурора до суду з даною позовною заявою в інтересах держави.

Ухвалою судді від 06 червня 2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу роз`яснено право на надіслання суду відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, позивачу роз`яснено право на подання до суду відповіді на відзив.

09 серпня 2022 року від адвоката Чакалова Р.К., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву заступника керівника Смілянської окружної прокуратури Іванової О., в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідно до якого, відповідач не згідний з обґрунтуваннями позову та його вимогами. Зазначає, що посилання прокурора на відсутність в Державної служби України з безпеки на транспорті коштів для сплати судового збору, з урахуванням позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 листопада 2021 року у справі №917/388/20, не може свідчити відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», що захист інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює Укртрансбезпека. Жодним законом не передбачено випадку, що прокуратура може ставати фінансовим гарантом у захисті будь-якого органу державної влади чи місцевого самоврядування. Вказане є самостійною та достатньою підставою для повернення позову без розгляду.

Також зазначає, що в матеріалах справи наявна копія товарно-транспортної накладеної на перевезення вантажу за №2875 від 16 вересня 2019 року, в якій зазначені сторони, де в графі «Перевізник» зазначається ТОВ «Баласт 2012». При цьому, на цій накладеній наявна печатка Відділу державного нагляд (контролю) Державної служби з безпеки на транспорті, тобто накладна була наявна на момент перевірки та інспектором було достеменно відомо, що перевізником вантажу є не відповідач, а саме ТОВ «Баласт 2012». Позивач помилково здійснює посилання на позицію викладену в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі за №747/45/20, оскільки у даній справі суд здійснював розгляд питання в частині чи водій/чи власник як перевізник транспортним засобом повинні здійснювати відшкодування. Вважає, що позивач помилково ототожнив поняття власника та перевізника щодо неправомірного стягнення з відповідача. Позивачем не доведено та не надано жодних доказів про укладення будь-яких цивільно-правових угод, в тому числі договорів перевезення між водієм транспортного засобу та відповідачем.

Відповідач зазначає, що транспортний засіб разом з причепом був переданий в безоплатне користування ТОВ «Баласт 2012» на підставі договору позички транспортного засобу №2 від 20 листопада 2018 року, укладеного між відповідачем як «позичкодавцем», в особі представника, та ТОВ «Баласт 2012» як «користувачем». Будь-які договори на перевезення між відповідачем та ТОВ «Баласт 2012» не укладалися. У даному випадку відповідач не є перевізником, а тому підстави для стягнення з нього плати за проїзд відсутні.

Звертає увагу суду на те, що посилання позивача про те, що договір не є нотаріально посвідчений, не може братись до уваги, оскільки норми ч.2 ст.799 ЦК України стосуються договорів найму та не розповсюджуються на договірні відносини позички, так як був укладений договорі позички транспортного засобу №2 від 20 листопада 2018 року. Позивачем до суду не було надано жодних доказів, що саме відповідачем було здійснено перевезення вантажу. З огляду на викладене, на час перевірки уповноваженими особами Укртрансбезпеки транспортного засобу, він знаходився у користуванні ТОВ «Баласт 2012», а не відповідача. Сама по собі належність транспортного засобу відповідачу не може бути підставою для настання цивільної відповідальності та стягнення з нього плати за проїзд автомобільними дорогами. З урахуванням висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №925/16/19 та від 05 лютого 2020 року у справі №820/2475/18, в даному випадку саме ТОВ «Баласт 2012» є перевізником та несе обов`язок внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а тому відповідач не є перевізником, не є суб`єктом даних правовідносин. Крім того, відповідач стверджує, що вимогу про внесення плати, у тому числі розрахунку акту, йому ніхто не надсилав, а тому він і не оскаржував нарахування відшкодування.

З врахуванням викладеного, представник відповідача просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

До відзиву на позовну заяву представником відповідача додано докази, які, на його думку, підтверджують викладені у відзиві обставини.

17 серпня 2022 року від заступника керівника Смілянської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив адвоката Чакалова Р.К., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якого, прокуратура вважає, що викладені у відзиві на позовну заяву обставини не відповідають дійсності. Щодо підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором викладені обставини, які є аналогічними обставинам, що викладені у позовній заяві з даного приводу.

Стверджує, що посилання Смілянської окружної прокуратури на постанову Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №747/45/20 є правомірними, оскільки у вказаній справі касаційна скарга заступника Генерального прокурора мотивована тим, що відповідач як власник великогабаритного транспортного засобу має сплатити визначену позивачем суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдав шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення. Крім того, прокурор посилається на висновок Верховного Суду, який викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №819/1381/16, як на подібний до висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 10 листопада 2021 року у справі №747/45/20.

Зазначає, що у відзиві вказано, що прокуратурою не надано доказів про наявність будь-яких цивільно-правових угод між ОСОБА_1 та водієм транспортного засобу. Однак, відповідачем, у свою чергу, не спростований факт перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який належить йому на праві власності, та доказів, які б дали можливість визначити правову природу відносин, що виникли між ним та водієм. На момент перевірки, окрім товарно-транспортної накладної за №2875 від 16 вересня 2019 року, водієм не наданий договір про перевезення вантажу чи інший документ, на підставі якого видана дана накладна, хоча це питання з`ясовувалося. До цього ж, в товарно-транспортній накладній не вказано кому належить вантаж, який перевозиться. Крім того, будь-яких пояснень та зауважень до розрахунку №00006146 від 16 вересня 2019 року та акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 16 вересня 2019 року, водієм не надано. Покладання на власника транспортного засобу тягаря відповідальності за порушення вимог щодо здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень транспортним засобом презюмується. Спростувати цю презумпцію має власник транспортного засобу, чого у спірному випадку відповідач не зробив. До відзиву доданий договір позички, укладений 20 листопада 2018 року між ОСОБА_3 за довіреністю та ТОВ «Баласт 2012» щодо тимчасового безоплатного користування вантажним автомобілем DAF XF 95.430, 2005 року випуску. При цьому, в матеріалах позову мається копія договору оренди даного вантажного автомобіля, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Баласт 2012» щодо оплатного тимчасового володіння ТОВ «Баласт 2012» автомобілем DAF XF 95.430, 2005 року випуску, та спеціалізованим напівпричепом, 2007 року випуску. Уповноваженим працівникам Укртрансбезпеки вказані договори, які відмінні між собою по умовах передачі автомобіля, на момент перевірки водієм надані не були, що підтверджується листом Укртрансбезпеки від 16 квітня 2021 року №27805/19/24-21. Вказує, що ані договір оренди вантажного автомобіля, в порушення вимог ч.2 ст.799 ЦК України, ані договір позички вантажного автомобіля, в порушення ч.4 ст.828 ЦК України, нотаріально не посвідчені, тому перевірити їх наявність на момент перевірки не можливо.

За вказаних обставин, прокурор проси позовні вимоги задовольнити.

Прокурор Смілянської окружної прокуратури Сокольвяк О.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Представник Державної служби України з безпеки на транспорті Пугач Л.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засіданні не з`явилася, однак її представник просив проводити розгляд справи без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Чакалов Р.К. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі, внаслідок їх безпідставності.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріалів цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Так, частинами 3 та 4 статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно ст.170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, з даною позовною заявою до суду в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, звернувся прокурор, який своє звернення обґрунтовує тим, що Укртрансбезпекою з часу нарахування плати за проїзд вказаному перевізнику, а саме з 16 вересня 2019 року заходів щодо її стягнення не вжито, внаслідок відсутності в Укртрансбезпеки права на звернення з позовом до суду про стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та вкрай обмеженого фінансування видатків на сплату судового збору.Враховуючи, що несплата відповідачем коштів за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 119869 гривень 01 копійок, призводить до ненадходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та, відповідно, до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, а державний орган - Укртрансбезпека, уповноважений на захист інтересів держави вже досить тривалий час, самоусувається від виконання покладених на нього обов`язків, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень, суттєво порушує економічні інтереси держави та вказує на наявність визначених ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для звернення прокурора до суду з даною позовною заявою в інтересах держави.

У пункті 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 зазначено, що обставини бездіяльності компетентного органу є предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Згідно п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення п.3 ч.1ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру», відповідно до ч.3 ст.23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Аналіз ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З врахуванням вищевикладеного, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду.

Вищевикладене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №924/1237/17.

Статтею 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури та який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті, а також у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з пунктом 27 вказаного Положення (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №320, які набрали чинності 03 травня 2018 року), Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює нарахування та вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Отже, з моменту набрання чинності вказаними змінами, Державна служба України з безпеки на транспорті набуло відповідні повноваження щодо стягнення нарахованої плати, внаслідок чого є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, зокрема, на звернення до суду щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, нормативні, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було вжито належних заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до Державного бюджету України.

Так, листом №2290/05/14-20 від 10 грудня 2020 року Державна служба України з безпеки на транспорті повідомила Черкаську обласну прокуратуру про те, що судами установлена позиція, що в Уктрансбезпеки за нормами чинного законодавства України не виникає права на звернення з позовом в інтересах держави щодо стягнення плати за проїзд. Крім того, у Державної служби України з безпеки на транспорті відсутня можливість забезпечити належний рівень сплати судових зборів. У зв`язку з викладеним та з метою прийняття рішення щодо стягнення у примусовому порядку плати за проїзд, Державна служба України з безпеки на транспорті підготувала та надіслала прокуратурі інформацію стосовно перевізників, зареєстрованих у Черкаській області, які не здійснили у добровільному порядку відповідної плати.

Листом №324/819/23-22 від 26 січня 2022 року Державна служба України з безпеки на транспорті повідомило Смілянську окружну прокуратуру про те, що станом на 26 січня 2022 року інформація про сплату ОСОБА_1 (4371,75 євро) плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відсутня. В судовому порядку акт №0006146 від 16 вересня 2019 року та розрахунок №0006146 від 16 вересня 2019 року не оскаржувалися. Вкрай обмежене фінансування видатків на сплату судового збору унеможливлює ефективну роботу Укртрансбезпеки щодо відшкодування збитків державі. Відтак, Укртрансбезпека сподівається на подальший позитивний розвиток взаємодії та плідну співпрацю щодо примусового стягнення плати за проїзд.

Вищевикладене об`єктивно свідчить, що підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто нездійснення захисту інтересів держави.

Несплата відповідачем коштів тягне за собою порушення приписів законодавства про державний бюджет України та невиконання доходної частини Державного бюджету України, у зв`язку з чим існує загроза реалізації державної політики, а це завдає шкоди інтересам держави.

Крім того, спірні правовідносини фактично пов`язані зі сферою наповнення державного бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити кошти, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів держави в цілому. Несвоєчасна сплата або несплата коштів призводить до зменшення фінансових надходжень до Державного бюджету України, що веде до заподіяння шкоди інтересам держави.

Таким чином, надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів в порушенні інтересів держави, необхідність їх захисту та обґрунтування підстав для звернення з відповідним позовом для захисту інтересів держави, суд приходить до висновку, що у даному випадку в прокурора наявні повноваження на звернення до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

При цьому, доводи представника відповідача ОСОБА_1 - адвокат Чакалова Р.К. про те, що посилання прокурора на відсутність в Державної служби України з безпеки на транспорті коштів для сплати судового збору, з урахуванням позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 листопада 2021 року у справі №917/388/20, не може свідчити відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», що захист інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює Укртрансбезпека, суд не приймає до уваги, оскільки прокурор не обґрунтовував наявність у нього повноважень на звернення до суду з даним позовом відсутністю в Державної служби України з безпеки на транспорті коштів для сплати судового збору, натомість в обґрунтуваннях посилався на усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень протягом тривалого часу щодо здійснення захисту інтересів держави.

Крім того, посилання представника відповідача ОСОБА_1 - адвокат Чакалова Р.К. на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 листопада 2021 року у справі №917/388/20, є безпідставними, оскільки обставини, які досліджувалися Верховним Судом у вказаній справі щодо представництва прокурором інтересів держави, не є тотожними з обставинами, на які посилався прокурор при зверненні до суду з даним позовом, та були досліджені під час судового розгляду даної справи.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для повернення позову без розгляду, як на цьому наполягав представник відповідача, відсутні.

Згідно ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Положенням ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно п.4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п.3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними, дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законом параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно п.п.15 п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м. (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м.), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 тон (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т, здвоєнні осі - 18 т, строєні - 24 т), або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником спеціалізованого вантажного автомобіля «DAF XF 95.430», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником спеціалізованого напівпричіп «МАЗ 953000-011», д.н.з. НОМЕР_5 , є ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Щотижневого графіка проведення рейдових перевірок Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у період з 16 вересня 2019 року по 22 вересня 2019 року (відповідно до постанови КМУ від 08 листопада 2006 року №1567), Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки у період з 16 вересня 2019 року по 22 вересня 2019 року проводило перевірки на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, які знаходяться на адміністративній території м. Києва та Київської області.

Як вбачається з Графіку щоденної роботи пересувного пункту вагового та габаритного контролю на вересень 2019 року, пересувний пункт вагового та габаритного контролю у період часу з 01 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, зокрема на ділянці дороги - М-07 Київ - Ковель - Ягодин (КП Пуща-Водиця), км 77+600 ліворуч. 16 вересня 2019 вказаний пересувний пункт мав перебувати на ділянці дороги - Р-32 Кременець - Б.Церква - Ржищів км 297+410 праворуч, км 303+140 ліворуч.

У вищевказаному Графіку наявна примітка про те, що дислокація пересувного пункту вагового та габаритного контролю може змінюватися у зв`язку із службовою необхідністю, при погодженні з Поліцією та Укртрансбезпекою.

Відповідно до направлення на рейдову перевірку №000144 від 13 вересня 2019 року, Київським міжрегіональним управління Укртрансбезпеки направлено, зокрема старшого державного інспектора Козлюка О.П. для проведення рейдової перевірки транспортних засобів на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, які знаходяться на адміністративній території м. Києва та Київської області у період з 16 вересня 2019 року по 22 вересня 2022 року.

Правомірність роботи пересувного пункту вагового та габаритного контролю і проведення перевірки старшим державним інспектором Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Козлюком О.П. 16 вересня 2019 року на ділянці дороги М-07 Київ - Ковель - Ягодин (КП Пуща-Водиця), км 77+600 ліворуч, стороною відповідача не оспорюється та під сумнів ставиться.

16 вересня 2019 року старшим державним інспектором Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Козлюком О.П. на ділянці дороги М-07 Київ - Ковель - Ягодин (КП Пуща-Водиця) проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягача) «DAF XF 95.430», д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом (напівпричепом) «МАЗ 953000-011», д.н.з. НОМЕР_2 , за результатами якого складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт №0006146 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Як вбачається з довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 16 вересня 2019 року, результатами вагового контролю встановлено, що навантаження на осі у тоннах становить: 1) 7,510; 2) 14,290; 3) 12,820; 4) 9,130; 5) 10,410.

Також, згідно вищевказаного акту: у пункті 5 «Суб`єкт, що перевіряється» зазначено ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , водій ОСОБА_2 ; у пункті 6 «Найменування та вид вантажу, в тому числі небезпечного» - пісок з відсівів дроблення; у пункті 7 «Маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування, кілометрів» - м. Коростень - м. Черкаси, 435 км; у пункті 8 «Повна маса, тонн»: нормативно допустима - 40 т, фактична - 54,160 т; у пункті 10 «Осьові навантаження, тонн»: нормативно допустиме - 11, 11, 22, фактичне - 7,510, 14,290, 32,360.

Зазначений акт підписаний водієм перевіреного транспортного засобу ОСОБА_2 .

Пунктом 30 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року встановлено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Відповідно до п.31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

16 вересня 2019 року старшим державним інспектором Козлюком О.П. складено розрахунок №0006146 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (постанова КМУ від 27 червня 2007 року №879), згідно ТТН від 16 вересня 2019 року №2875, відповідно до якого, ОСОБА_1 за пройдену автомобілем «DAF XF 95.430», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , відстань 435 км по маршруту м. Коростень - м. Черкаси, за результатами вищевказаного перевищення вагових параметрів транспортного засобу, нараховано до сплати 4371,75 євро.

У даному розрахунку наявні відомості про отримання його копії водієм ОСОБА_2 .

Статтею 48 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Правила оформлення документів на перевезення, зокрема товарно-транспортної накладної регулюються правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363.

Відповідно до пункту 11 Правил товарно-транспортна накладна оформлюється суб`єктом господарювання Замовником транспортних послуг, на підставі договорів перевезення.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа.

Дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль.

Як вбачається з товарно-транспортної накладної №2875-ттн від 16 вересня 2019 року, автомобіль «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснював перевезення піску з відсівів дроблення фракцій у кількості 30 т. Пункт навантаження - Житомирська область, Коростень, Сосновського, 67. Пункт розвантаження - м. Черкаси. Вантажовідправник - АТ «Коростенський кар`єр». Вантажоодержувач - ТОВ «Круг-Будкомплект». Автомобільний перевізник «Баласт 2012».

13 листопада 2019 року Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки складено лист №700027/18/24-19, адресатом в якому зазначено ОСОБА_1 , відповідно до якого, Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки повідомляє, що відповідно до розрахунку від 16 вересня 2019 року №0006146 (копія додається), під час здійснення рейдової перевірки, а саме габаритно-вагового контролю транспортного засобу виявлено порушення порядку проїзду великовагових/великогабаритних засобів автомобільними дорогами загального користування. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган. Невнесення плати за проїзд спричинить недотримання коштів державним бюджетом України. Враховуючи викладене, Укртрансбезпека, з метою захисту інтересів держави, у разі несплати коштів за проїзд у добровільному порядку, змушена буде звернутися до прокуратури області, ініціювавши примусове стягнення нарахованих коштів.

Суд звертає увагу, що вищевказаний лист Укртрансбезпеки не містить адреси, за якою він направляється адресу, а матеріали цивільної справи не містять доказів його відправлення адресату засобами поштового зв`язку.

При цьому, сторона відповідача заперечує факт отримання вищевказаного листа від Укртрансбезпеки.

Відповідно до п.23 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Згідно п.28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Прокурор, позицію якого підтримав представник Укртрансбезпеки, стверджує, що покладання на власника транспортного засобу тягаря відповідальності за порушення вимог щодо здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень транспортним засобом презюмується, внаслідок чого і просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 119869 гривень 01 копійка, що еквівалентно сумі 4371,75 євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 16 вересня 2019 року.

Натомість, представник відповідача наполягав на тому, що транспортний засіб був переданий в користування ТОВ «Баласт 2012», який і був перевізником вантажу з перевищенням вагових обмежень, при цьому жодних трудових правовідносин між відповідачем та водієм вказаного транспортного засобум не було, договори на перевезення між ними не укладались. Стверджував, що у даному випадку, відповідач не є перевізником, а тому підстави для стягнення з неї плати за проїзд відсутні.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за порушення Закону покладено на перевізників.

Положеннями ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів чи (та) пасажирів транспортними засобами.

При цьому, необхідно розрізняти поняття власника та перевізника, оскільки перевізник не обов`язково має транспортний засіб у власності.

Також, не ототожнюється поняття перевізника із фактичним користувачем транспортного засобу - водієм, який керує ним на час перевірки за трудовою або іншою угодою.

Особа перевізника встановлюється за документами, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, перелік яких визначено статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №925/16/19, аналізуючи положення Порядку №879, дійшла висновку, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

За усталеною правовою позицією, викладеною зокрема Великою Палатою Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18, від 12 лютого 2020 року у справі №926/16/19, плата за проїзд великоваговим транспортним засобом за своєю правовою природою не є штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, а порядок справляння, в тому числі розрахунку уповноваженим органом, регламентовано Порядком № 879.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, у товарно-транспортній накладній №2875-ттн від 16 вересня 2019 року, на підставі якої старшим державним інспектором Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Козлюком О.П. 16 вересня 2019 року на ділянці дороги М-07 Київ - Ковель - Ягодин (КП Пуща-Водиця), км 77+600 ліворуч, складено розрахунок №0006146 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (постанова КМУ від 27 червня 2007 року №879) у зв`язку зі встановленням перевищення вагових параметрів транспортного засобу «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , автомобільним перевізником зазначено - «Баласт 2012».

З урахуванням вказаних обставин, суд приходить до висновку, що старший державний інспектор Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Козлюк О.П., станом на час складення розрахунку №0006146 від 16 вересня 2019 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (постанова КМУ від 27 червня 2007 року №879), мав у своєму розпорядженні вищевказану товарно-транспортону накладну та йому було достовірно відомо, що перевізником є саме «Баласт 2012».

Прокурором до позовної заяви додано копію договору оренди вантажного автомобіля, укаледного 20 листопада 2018 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Баласт 2012».

Згідно п.1 вказаного Договору оренди, орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння наступне майно: п.1.1 - Вантажний автомобіль DAF XF 95.430, рік випуску 2005, тип: спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, зареєстрований ТСЦ 714107.11.2018 року, державний номер НОМЕР_1 , вартість автомобіля 400 000,00 гривень; п.1.2 - Спеціалізованрий напівпричіп-самоскид-Е марки МАЗ 953000-011, рік випуску 2007, тип: спеціалізований п/пр.-самоскид-Е, зареєстрований ТСЦ 7141 14.11.2018 року, державний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до п.2 зазначеного Договору оренди, автомобіль, що орендується, буде використовуватися орендарем для перевезень вантажу продукції, що реалізується товариством. Територія перевезень визначається адміністративно-територіальними межами України.

Згідно п.3 вказаного Договору оренди, передача автомобіля в оренду здійснюється в момент підписання даного договору.

Відповідно до п.4 зазначеного Договору оренди, термін оренди складає 5 років від 20 листопада 2018 року до 19 листопада 2023 року.

Згідно п.8.2 вказаного Договору оренди, повернення автомобіля відбувається за актом прийому-передачі.

Одночасно, стороною відповідача до відзиву на позовну заяву додано: довіреність серії ННР №563560 від 12 листопада 2018 року, посвідчену приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. та зареєстровану в реєстрі за №5188; довіреність серії ННР №993809 від 15 листопада 2018 року, посвідчену приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. та зареєстровану в реєстрі за №5260; договір позички транспортного засобу №2, укладений 20 листопада 2018 року між ОСОБА_3 , діючого на підставі довіреності ННР №563560 від 12 листопада 2018 року та НРР №993809 від 15 листопада 2018 року («позичкодавець») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Баласт 2012» («користувач»).

Як вбачається з довіреності серії ННР №563560 від 12 листопада 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. та зареєстрованої в реєстрі за №5188, ОСОБА_1 цією довіреністю уповноважила ОСОБА_3 керувати, розпоряджатися (продати, обміняти, оформити та підписати договір оренди, тощо) належним їй на підставі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію ТЗ) НОМЕР_3 виданого ТСЦ 7141 07.11.2018 року автомобілем: марки DAF XF 95.430, рік випуску 2005, тип спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, колір білий, шасі (кузов, рама) НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований ТСЦ 7141 07.11.2018 року.

Відповідно до довіреності серії ННР №993809 від 15 листопада 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. та зареєстрованої в реєстрі за №5260, ОСОБА_1 цією довіреністю уповноважила ОСОБА_3 керувати, розпоряджатися (продати, обміняти, оформити та підписати договір оренди, тощо) належним їй на підставі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію ТЗ) НОМЕР_4 виданого ТСЦ 7141 14.11.2018 року спеціалізованим напівпричіпом - спеціалізованим н/пр.-самоскид-Е: марки МАЗ 953000-011, рік випуску 2007, шасі (кузов, рама) НОМЕР_7 , колір жовтий, державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 14.11.2018 року.

Відповідно до п.1.1 вищевказаного Договору позички транспортного засобу №2, позичкодавець передає, а користувач приймає в тимчасове безоплатне користування вантажний автомобіль марки DAF XF 95.430, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , тип - спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е.

Згідно п.1.2 зазначеного Договору позички транспортного засобу №2, позичкодавець передає, а користувач приймає в тимчасове безоплатне користування спеціалізований напівпричіп - спеціалізований н/пр-самоскид-Е марки МАЗ 953000-011, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до п.2.1 вищевказаного Договору позички транспортного засобу №2, строк, на який передається в користування транспортний засіб, становить 60 календарних місяців з моенту його передання.

Згідно п.3.1-3.2 зазначеного Договору позички транспортного засобу №2, позичкодавець у триденний строк з моенту підписання договору має передати транспортний засіб користувачеві. Транспортний засіб вважається переданим з моменту підписання сторонами (уповноваженими представниками сторін) акта приймання-передачі.

Відповідно до п.5.1.-5.2 вищевказаного Договору позички транспортного засобу №2, користувач зобов`язується протягом двох календарних днів після закінчення дії договору повернути позичкодавцеві транспортний засіб у такому стані, в якому він перебував на момент його передання користувачеві, з урахуванням нормального зносу. Транспортний засіб уважається повернутим позичкодавцеві користувачем з моменту підписання акта приймання-передачі сторонами (уповноваженими представниками сторін).

Згідно п.8.1 зазначеного Договору позички транспортного засобу №2, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами (уповноваженими представниками сторін) і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п.9.2 вищевказаного Договору позички транспортного засобу №2, після підписання договору всі попередні переговори, листування, договору та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін, що стосуються умов договору, втрачають юридичну силу, але можуть використовуватися для тлумачення умов договору.

При цьому, твердження прокурора про нікчемність зазначених Договору оренди та Договору позички транспортного засобу №2 у зв`язку з тим, що вони всупереч вимогам ч.2 ст.799 та ч.4 ст.828 ЦК України відповідно, не були нотаріально посвідченими, не заслуговують на увагу, оскільки вказані договори у встановленому законом порядку не оспорювалися, недійсними не визнавалися.

Верховний Суд у постанові від 24 березня 2021 року у справі №450/3002/17 зазначив, що встановлюючи нікчемність договору позички транспортного засобу, суди вийшли за межі позовних вимог, та надали оцінку та правову кваліфікацію документу, який ніким не оспорювався, а був наданий стороною відповідача на підтвердження наявності у нього волевиявлення на користування його власністю (транспортним засобом).

Ураховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що вищевказані Договір оренди та Договір позички транспортного засобу №2 сторонами у даній справі не оспорюються, суд приходить до висновку, що підстави для встановлення їх нікчемності в межах даної цивільної справи відсутні.

Крім того, жодних доказів, які свідчать про те, що вищевказані договори станом на 16 вересня 2019 року, тобто на день проведення перевірки транспортного засобу, не були укладені та їх умови не були виконані, матеріали цивільної справи не містять та сторонами не надано.

Натомість, відомості, які зазначені у товарно-транспортній накладній №2875-ттн від 16 вересня 2019 року, зокрема, що автомобільним перевізником є «Баласт 2012», а також у вищевказаному Договорі оренди, зокрема, що автомобіль, що орендується, буде використовуватися орендарем для перевезень вантажу продукції, що реалізується товариством, та відсутність в матеріалах справи доказів здійснення відповідачем ОСОБА_1 будь-якої підприємницької діяльності, перевезення нею вантажу транспортним засобом як у власних цілях, так і у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, свідчить про використання 16 вересня 2019 року транспортного засобу саме ТОВ «Баласт 2012».

Одночасно, відповідно до ч.4 ст.828 ЦК України, договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Законодавство України не містить визначення, що є наземним самохідним транспортним засобом.

Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що наземні транспортні засоби пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України дай тимчасовою користування, зареєстровані в інших країнах.

Підпунктом «ь» статті 1 Європейської угоди, що стосується праці екіпажів транспортних засобів, здійснюючих міжнародні автомобільні перевезення (дата приєднання України 07.09.2005) встановлено, що під «автомобілем» мається на увазі будь-який самохідний транспортний засіб, що використовується для перевезення на дорогах людей або вантажів або буксирування дорогами транспортних засобів, що використовуються для перевезення людей або вантажів; цей термін не включає сільськогосподарські трактори.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, всі автомобілі (і вантажні, і легкові) належать до самохідних транспортних засобів, а, отже, договір позички таких транспортних засобів не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 24 березня 2021 року у справі № 450/3002/17, згідно якої договір позички наземного самохідного транспортного засобу, у якому хоча б одна сторона є фізичною особою, не підлягає нотаріальному посвідченню.

Прокурор, як на підставу накладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування шкоди, стверджував, що під час проведення габаритно-вагового контролю належного відповідачу вантажного автомобіля працівнику Укртрансбезпеки водієм не надавався жодний з вказаних договорів, а відтак він не міг бути врахований при складенні акта №0006146 від 16 вересня 2019 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Однак, зважаючи, що норми ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не зобов`язують водія пред`являти документ, що засвідчує використання автомобільним перевізником транспортного засобу на законних підставах, а вищевказані Договір оренди та Договір позички транспортного засобу №2 недійсними у встановленому законом порядку не визнавалися, факт не пред`явлення будь-якого з цих Договорів під час складання акта №0006146 від 16 вересня 2019 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, не може свідчити про неналежність чи недопустимість цих Договорів як доказів того, що транспортний засіб не перебував у володінні відповідача ОСОБА_1 на час проведення габаритно-вагового контролю 16 вересня 2019 року.

Водночас, будь-яких інших договорів перевезення, цивільно-правових договорів з водієм ОСОБА_2 , які б укладалися з відповідачем ОСОБА_1 , чи будь-яких інших доказів на підтвердження того, що вказаний водій перебував у будь-яких відносинах (трудових, цивільно-правових тощо) із відповідачем, матеріали цивільної справи не містять та сторонами не надано.

При цьому, суд звертає увагу, що жодна зі сторін під час судового розгляду даної цивільної справи не повідомляла про неможливість надання будь-яких доказів та з клопотаннями про їх витребування до суду не зверталася.

Таким чином, перевізником, який здійснював перевезення вантажу вантажним автомобілем DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом МАЗ 953000-011, д.н.з. НОМЕР_2 , є саме ТОВ «Баласт 2012».

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 747/45/20 (провадження № 61-15357св20) зазначено, що тлумачення норм Закону №2344-III, Порядку № 879 свідчить, що за загальним правилом саме власник транспортного засобу має нести цивільно-правову відповідальність у виді плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортного засобу, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Спростувати цю презумпцію має власник транспортного засобу.

Разом з тим, з урахуванням вищевикладеного та встановлених під час судового розгляду обставин, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 не була суб`єктом господарювання на час проведення габаритно-вагового контролю 16 вересня 2019 року, не була перевізником у розумінні законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, не перевищувала встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень, не була безпосереднім володільцем (що не спростовує право власності) транспортного засобу, який перевірявся, на час здійснення габаритно-вагового контролю, внаслідок чого не є безпосереднім завдавачем шкоди у розумінні Цивільного кодексу України.

За вказаних обставин, суд вважає, що під час розгляду даної справи відповідачем ОСОБА_1 спростовано презумпцію, відповідно до якої саме власник транспортного засобу має нести цивільно-правову відповідальність у виді плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортного засобу, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Таким чином, враховуючи норми ст.79, 80, 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що прокурором та позивачем не доведено і не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування заявлених вимог, а саме того, що саме з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню плата за проїзд автомобільними дорогами.

Сам по собі факт належності транспортного засобу відповідачу ОСОБА_1 не може бути беззаперечною підставою для настання цивільної відповідальності та стягнення з неї плати за проїзд автомобільними дорогами, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, у звязку з чим покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за шкоду завдану перевищенням габаритно-вагових нормативів буде помилковим.

Згідно ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору, які понесла прокуратура при зверненні до суду з даним позовом, слід віднести на рахунок останньої.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 12, 13, 76-82, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлене у повному обсязі 22 травня 2023 року.

Учасники справи:

прокурор - заступник керівника Смілянської окружної прокуратури Іванова О., адреса: 20701, Черкаська область, Черкаський район, м. Сміла, вул. Ю.Кондратюка, 25;

позивач - Державна служба України з безпеки на транспорті, адреса: 03135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ;

відповідач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Суддя І.Я. Биченко