Постанова

Іменем України

06 вересня 2023 року

м. Київ

справа № НОМЕР_1/1326/20

провадження № 61-6755св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Акулічем Олексієм Олександровичем, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2022 року у складі судді Бочарова А. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 29 березня 2023 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння (справа № НОМЕР_1/1326/20).

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_5 , який при житті заповіту не склав, тому спадкування після нього відбувається за законом.

Спадкоємцями за законом, які у встановлений законом строк прийняли спадщину після ОСОБА_5 , є вона та її мати - ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_5 був членом Громадської організації (далі - ГО) «Отрада» та користувався земельними ділянками № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . На цих земельних ділянках батьком побудовано дачний будинок АДРЕСА_2 , у якому вона ще за його життя почала проживати та проживає зараз, бо іншого житла не має.

З метою користування земельними ділянками та дачним будинком на законних підставах, вона звернулася до ГО «Отрада» із заявою про включення її до членів цієї громадської організації, однак отримала відмову із посиланням на те, що 07 жовтня 2017 року ОСОБА_2 була прийнята до членів зазначеної організації та на неї відкрито особові рахунки, зокрема № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .

З приводу користування наведеним нерухомим майном, яке вона вважає спадковим майном після ОСОБА_5 , між нею та ОСОБА_2 виникли конфлікти. Остання чинить їй перешкоди та намагається створити такі умови, щоб вона виселилася з будинку, від`єднавши його від мереж електропостачання.

Посилалася на те, що, як їй стало відомо, 12 жовтня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства (далі - КП) «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т. І. право власності на спірний будинок зареєстровано в рівних частках за: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Підставою для виникнення у відповідачів права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значиться декларація про готовність об`єкта до експлуатації ОД 5, видана Державною інспекцією архітектури та містобудування України (далі - ДАБІ) в Одеській області 19 квітня 2011 року.

Вважала, що відповідачі не могли здійснювати забудову спірної земельної ділянки, оскільки не були її користувачами. При цьому ОСОБА_3 (її син) на момент видачі декларації був неповнолітнім, а ОСОБА_4 (її дочка) лише в січні 2019 року досягла повноліття, тому вони не могли самостійно вчиняти наведені дії чи вкладати кошти в будівництво, яке насправді здійснив її батько, якому і належить дачний будинок на праві власності.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:

- витребувати із чужого незаконного володіння відповідачів належну їй в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 1/2 частку дачного будинку АДРЕСА_1 ;

- вказати, що рішення суду є підставою для скасування реєстрації права власності відповідачів на спірне нерухоме майно та для реєстрації права власності на 1/2 частку спірного дачного будинку на її ім`я.

У квітні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення (справа № НОМЕР_1/1888/20).

Позовна заява мотивована тим, що вони є співвласниками дачного будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зазначеному будинку без будь-яких на те підстав мешкає ОСОБА_1 , яка є рідною дочкою ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , однак родинних відносин з ними не підтримує, до будинку не допускає, а вселяє в будинок своїх співмешканців, які облаштували на земельній ділянці несанкціоновану автомайстерню та ремонтують автомобілі, не дотримуючись при цьому необхідних правил безпеки, що призводить до псування належного їм (позивачам) майна та викликає скарги сусідів.

Посилаючись на те, що добровільно залишити дачний будинок відповідачка відмовляється, позивачі з посиланням на статті 386, 387, 391 ЦК України, просили суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм дачним будинком шляхом виселення з нього ОСОБА_1 та інших осіб, що займають будинок за домовленістю з нею.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 вересня 2020 року справу № НОМЕР_1/1326/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння об`єднано в одне провадження для спільного розгляду зі справою № НОМЕР_1/1888/20 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення та присвоєно єдиний реєстраційний № НОМЕР_1/1326/20.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм дачним будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 та інших осіб, що займають будинок за домовленістю з нею, зі вказаного будинку.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 20 840,80 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 20 840,80 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 20 840,80 грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року, постановленою до пред`явлення позову, у справі № НОМЕР_1/1091/20 - скасовано, а саме скасовано арешт із забороною відчуження на дачний будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не доведено, що вона, чи її померлий батько мали чи мають право власності на витребуване майно, так само нею не доведено факт вибуття майна з її володіння. При цьому нею не доведено, що спірне майно знаходиться у незаконному володінні відповідачів, так само позивачем не надано жодних доказів відсутності у відповідачів правових підстав для володіння спірним майном.

Суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо скасування реєстрації права власності відповідачів на спірний будинок та реєстрації права власності на 1/2 частку спірного майна за нею не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги є похідними від позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Щодо позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суд першої інстанції зазначив, що наведені позивачами обставини та надані докази свідчать про порушення ОСОБА_1 права власності позивачів на спірне майно. Районний суд вважав, що позивачі, як власники дачного будинку, мають право на усунення перешкод у користуванні та розпорядженні їх власністю шляхом виселення відповідачки, яка проживає у будинку без достатніх правових підстав.

Суд вважав, що доводи позивачки про нібито незаконність підстав для проведення державної реєстрації прав власності на спірне нерухоме майно із посиланням на декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, видану ДАБІ в Одеській області 19 квітня 2011 року, не є підставою для задоволення віндикаційного позову та свідчить про неправильно обраний спосіб захисту прав у спірних правовідносинах.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд взяв до уваги копії укладених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з адвокатом Колесніковою Ю. С. договорів про надання їм правової допомоги з визначенням оплати гонорару у твердій фіксованій сумі, акти про обсяг виконаних робіт, детальні описи робіт та відповідні квитанції: № 1 від 06 квітня 2020 року, № 2 від 06 квітня 2020 року, № 3 від 06 квітня 2020 року про оплату гонорару адвоката за надану ним правову допомогу та, врахувавши тривалість розгляду справи, витрачений на це час та складність справи, вважав зазначені в договорах суми гонорарів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір по 840,80 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_6 , залишено без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2022 року - без змін.

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що дачний будинок АДРЕСА_1 , не входить до спадкової маси, тому не може бути витребуваним ОСОБА_1 як спадкоємцем із наведених нею підстав (шляхом віндикації). При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту її прав, як спадкоємця, є неефективним, а її доводи про те, що спірний дачний будинок зведений на земельній ділянці, користувачем якої був спадкодавець, який і є його одноосібним власником, без порушення питання про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав відповідачів за первісним позовом на це майно та про визнання речових прав позивачки на нього, як спадкоємця власника, із визначенням його та її частки у цьому майні, не мають правового значення для вирішення спору, що виник між сторонами, зважаючи на предмет та підстави позову.

Апеляційний суд відхилив доводи ОСОБА_1 з приводу того, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, тому скасування реєстрації вищевказаної декларації не буде нести будь-яких правових наслідків, із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 757/920/20.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком районного суду щодо необхідності захисту прав власників спірного майна: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у обраний ними спосіб, врахувавши при цьому, що відбувається покладення індивідуального та надмірного тягаря на власників майна, вони поставлені в набагато гірше становище порівняно із ОСОБА_1 , що порушує справедливий баланс, в даному випадку відбувається порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що витрати на професійну правничу допомогу не підлягали розподілу, враховуючи той факт, що у першій заяві по суті спору - позовній заяві від 27 квітня 2020 року позивачами зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається виключно із суми судового збору у розмірі 2 522,40 грн та в ньому не йдеться про витрати на правову допомогу, оскільки такі твердження спростовані матеріалами справи. Зокрема, у поданому 17 лютого 2021 року відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 адвокат Колеснікова Ю. С. зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачі понесли і, які очікують понести в зв`язку з розглядом справи в сумі 60 000 грн, що включають витрати на професійну правничу допомогу. Цей відзив направлено на адресу ОСОБА_1 15 лютого 2021 року.

Крім того, 18 серпня 2022 року, до судових дебатів, адвокат Колеснікова Ю. С. надала суду першої інстанції докази (договори про надання правової (правничої) допомоги, детальний опис робіт, виконаних адвокатом та квитанції про сплату кожним із відповідачів за первісним позовом гонорару у розмірі по 20 000 грн) понесення позивачами витрат на правничу допомогу. Наведені докази були направлені на адресу ОСОБА_1 15 серпня 2022 року.

Щодо доводів про неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважав, що вони носять суб`єктивний характер при оцінці представником скаржника - адвокатом Атаманчук Н. С. складності справи і виконаних адвокатом Колесніковою Ю. С. робіт та є недоведеними, тому не можуть бути підставою для зменшення визначеного судом першої інстанції до розподілу між сторонами розміру витрат на професійну правничу допомогу, в той час як суд першої інстанції при розподілі судових витрат між сторонами дійшов висновку про те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін тощо.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2022 року, постанову Одеського апеляційного суду від 29 березня 2023 року в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 20 000 грн кожному скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у стягненні з неї на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом касаційної скарги, за межі доводів якої Верховний Суд вийти не може на підставі положень статті 400 ЦПК України, ОСОБА_1 оскаржує рішення районного суду та постанову апеляційного суду лише в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Отже, в іншій частині Верховний Суд судові рішення не переглядає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У червні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2023 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що заяву представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Колеснікової Ю. С. щодо розподілу судових витрат з доданими до неї додатками вона не отримувала, оскільки не проживає за адресою реєстрації, на яку було надіслано поштове відправлення. Крім того, у судовому засіданні 18 серпня 2022 року судом не було оголошено зміст зазначеної заяви, відтак не заслухана думка її представника щодо заяви.

Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення в частині стягнення судових витрат районний суд не проаналізував акти про обсяг виконаних робіт та детальні описи робіт, виконаних адвокатом, на предмет розумності, співмірності, необхідності та обґрунтованості. Суд апеляційної інстанції зазначені недоліки районного суду не усунув.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та постанові Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 (провадження № К/9901/6376/20, № К/9901/15919/20), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Акулічем О. О., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Колеснікової Ю. С. про розподіл судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, районний суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, вважав, що адвокатом Колесніковою Ю. С. надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19).

Наявність договірних відносин між адвокатом Колесніковою Ю. С. та Турянським О. В., Гусєвою Е. Ю., Турянською Е. В. підтверджується договорами про надання правової допомоги від 06 квітня 2020 року № 06/04/2020/3, № 06/04/2020/2, № 06/04/2020/1. Зокрема, зазначеними договорами визначено, що сума винагороди (гонорару) адвоката становить 20 000 грн, що сплачується клієнтом під час підписання договору (том 2, а. с. 194-208).

При цьому у матеріалах справи наявні квитанції до прибуткового касового ордера № 1, 2, 3 від 06 квітня 2020 року, які підтверджують сплату ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 по 20 000 грн кожним витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Отже, наявні у матеріалах справи квитанції до прибуткового касового ордера № 1, 2, 3 від 06 квітня 2020 року є належними доказами оплати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 послуг за надану правничу допомогу у розмірі по 20 000 грн кожним за послуги адвоката.

Ні ОСОБА_1 , ні її представник - адвокат Акуліч О. О., у суді першої інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокатові Колесніковій Ю. С. не заявляло (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

З огляду на викладене, враховуючи що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 довели надання їм адвокатом Колесніковою Ю. С. зазначених послуг у заявленому розмірі, витрати на правову допомогу мають бути відшкодовані ОСОБА_1 повністю.

Крім того, колегія суддів враховує, що ні ОСОБА_1 , ні її представник - адвокат Акуліч О. О., не заперечувало право ОСОБА_7 брати участь у розгляді справи як адвоката трьох осіб.

Колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що ОСОБА_1 не отримувала заяви представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 - адвоката Колеснікової Ю. С. щодо розподілу судових витрат з доданими до неї додатками, оскільки не проживає за адресою реєстрації, на яку було надіслано поштове відправлення. Зазначені доводи не заслуговують на увагу у зв`язку з тим, що звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 зазначала адресу: АДРЕСА_3 , на яку і було відправлено зазначену заяву із додатками.

Верховний Суд вважає необґрунтованими посилання заявника на те, що у судовому засіданні 18 серпня 2022 року судом не було оголошено зміст заяви щодо розподілу судових витрат, не заслухано думки щодо заяви, як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень в оскаржуваній частині. Такі доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема аудіозаписом судового засідання 18 серпня 2022 року, на якому був присутнім представник ОСОБА_1 - адвокат Акуліч О. О.

Так, у судових дебатах представником ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 - адвокатом Колесніковою Ю. С. було заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу. Судом було надано можливість представнику ОСОБА_1 - адвокату Акуліч О. О. надати свої заперечення щодо позовних вимог та заяви щодо стягнення судових витрат, проте його заперечення стосувалися лише предмету спору. Заперечень щодо заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 - адвокат Акуліч О. О. не заявив.

Оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 згідно з положеннями статті 81 ЦПК України довели надання їм адвокатом Колесніковою Ю. С. зазначених послуг у відповідній сумі, колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, у суду не було правових підстав за власною ініціативою зменшувати заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу, які належно підтверджені, а тому судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України.

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

З огляду на зазначене оскаржувані судові рішення скасуванню не підлягають.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 та постанові Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 колегія суддів відхиляє, оскільки наявні у матеріалах справи обставини стягнення витрат на правничу допомогу та подані на їх підтвердження докази є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин надання правничої допомоги та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки судів попередніх інстанцій відповідають нормам процесуального права, а оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням положень статей 263-265 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Акулічем Олексієм Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 березня 2023 року в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець