Справа № 642/165/23
Провадження № 2/630/93/23
11 квітня 2023 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.,
за участі секретаря Санжаровської Н.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу № 642/165/23 за позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми 1000,00 грн. на 1/4 частину від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, -
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , під час якого у них народилася донька. Шлюб між ним було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2013 року. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 19 червня 2017 року було задоволено її позов та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. Але в травні 2017 року були внесені зміни до ст.ст. 181-184 СК України, якими визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Від так, визначений судом розмір аліментів не відповідає вимогам закону.
Позивач ОСОБА_1 також вказала в позові, що вона із донькою проживає разом зі своїми батьками, які хворіють та не можуть працювати. Через це вона не може працювати, бо нікому доглядати за дитиною і допомагати батькам по господарству. Але відповідач ОСОБА_2 відмовляється сплачувати гроші на утримання доньки в розмірі більше ніж, це встановлено рішенням суду, хоча він проходить службу в Збройних Силах України.
Ухвалою від 07 березня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін суд заслуховує усні пояснення сторін та досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заява по суті справи.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Позивач ОСОБА_1 пояснила суду, що відповідач тривалий час сплачує на її користь аліменти в розмірі 1000,00 грн., як це визначено рішенням суду, та від надання іншої допомоги відмовляється і з донькою спілкування не підтримує. На запитання суду ОСОБА_1 додатково пояснила, що в її житті суттєвих змін не відбулось: вона продовжує проживати з батьками, як і раніше не працює, бо забезпечує догляд за донькою, яка навчається в школі дистанційно і постійно перебуває вдома. Останнім часом її батьки через погіршення здоров`я втратили можливість повноцінно працювати, а від так і надавати їй допомогу в утриманні доньки. Чи змінилось що-небудь у матеріальному чи сімейному стані відповідача, їй достеменно не відомо, лише з чуток вона знає, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі. Тому вона впевнена, що він отримує достатньо великий дохід, аби сплачувати аліменти в більшому розмірі.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 викликався шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки разом із копіями ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я ОСОБА_2 повернуто без вручення з відміткою про відмову адресата від отримання рекомендованого листа. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов ним не поданий. Тому суд розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів.
В судовому засіданні, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в справі докази, суд встановлено наступне.
Як вбачається з рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2013 року, ухваленого в справі № 642/8507/13, сторони в справі, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , перебували в шлюбі з 03 червня 2011 року, який було розірвано вказаним рішенням суду.
Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим 23 грудня 2011 року Ленінським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.
Як вбачається з обставин, встановленим рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 27 березня 2019 року під час розгляду справи № 630/759/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання доньки на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2014 року. На підставі рішення суду апеляційної інстанції від 22 червня 2016 року розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача були визначені у розмірі 500,00 грн. щомісяця.
Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 19 червня 2017 року, ухваленим в справі № 630/20/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, які стягуються у твердій грошовій сумі, були задоволені частково, розмір аліментів збільшений з 500,00 грн. до 1000,00 грн., виходячи з тих підстав, що матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 у 2017 році змінився в бік покрашення він працевлаштувався у ФОП ОСОБА_4 , на відміну від матеріального стану у 2016 році, коли він був лише студентом, в той час як позивач ОСОБА_1 не працювала та державну соціальну допомогу на дитину не отримувала.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Ч. 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
В ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Cт. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину, суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст. 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).
Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.
Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч. 2 ст. 182 СК України.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 19 червня 2017 року, та стягувати в подальшому аліменти з відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитинку відповідного віку, посилаючись на неспроможність її батьків через погіршення стану здоров`я надавати їх допомогу в догляді та утриманні дитини, зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, та наявність у відповідача стабільного доходу.
Представлені позивачем медичні документи засвідчують наявність у її батьків стійких хронічних захворювань, але не підтверджують потребу у надані батькам постійного стороннього догляду, що могло б стати позивачу на заваді у працевлаштуванні чи отриманні доходів на інших законних підставах. В своїх поясненнях позивач ОСОБА_1 підтвердила суду, що з часу, коли відбувся розгляд справи № 630/759/18 за її попереднім позовом, в її повсякденному житті негативних змін не відбулось, зі здоров`ям у неї все добре; її дочці виповнилось 11 років, але вона продовжує доглядати за нею, бо донька навчається дистанційно.
Таким чином, позивачем в межах розгляду даної справи не надані докази, які б вказувати на те, що її матеріальний стан на теперішній час суттєво погіршився у порівнянні з минулими роками, чи того, що здійснені нею витрати на забезпечення потреб доньки у повсякденному житті суттєво впливають на її матеріальний стан. Разом з тим, позивачем не надані суду докази того, що матеріальний стан відповідача покращився і він здатний сплачувати аліменти у більшому розмірі.
За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача належними і допустимими доказами, тому в їх задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 180, 182, 192 СК України, ст.ст. 10-13, 81, 82, 141, 263, 265, 274, 279 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя О. О. Малихін

Повне заочне рішення

складене 14 квітня 2023 року.