Справа № 306/2237/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Мацунича М.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2022 року у складі судді Ганчак Л.Ф., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

встановив :

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що вони уклали шлюб 20.09.2008р., за місцем реєстрації: виконавчий комітет Сусківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис №13. У шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя у подружжя не складається належним чином, останнім часом їхні відносини погіршилися, що призводить до сварок та суперечок, між ними втрачено взаємопорозуміння та повагу одне до одного, підтримувати надалі шлюбні відносити немає сенсу. Позивачка переконана, що подальше спільне життя неможливе і збереження шлюбу суперечить її інтересам, сім`я фактично розпалась та існує формально.

За вказаних обставин позивач просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , укладений 20.09.2008 року у Виноградівському районному відділі РАГСУ Закарпатської області за актовим записом №125.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2022 року шлюб, укладений 20.09.2008 року між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , ІПН невідомий) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ), за місцем реєстрації: виконавчий комітет Сусківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис №13 - розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не перевірено існування обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд формально поставився до розгляду питання про розірвання шлюбу, не з`ясував фактичні взаємини між сторонами, не в повній мірі врахував наявність малолітніх дітей та не вжив заходів для примирення подружжя. Зокрема, представник апелянта вказує на те, що сторони тривалий час перебувають за кордоном на заробітках в Чеській Республіці; відповідач вчасно з`явитися на суд не зміг, бо про судове засідання йому не було відомо; про розірвання шлюбу дізнався зі слів дружини, яка вже шкодує про заявлений позов.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому в даній справі відкрито апеляційне провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, про що повідомлено сторін у справі (а.с.30,31).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя сторін є неможливе, сім`я фактично розпалась та існує формально, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, дійшов до переконання що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.09.2008 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.5).

Від даного шлюбу народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,7).

Ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Статтею 24 СК України та ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Таким чином, СК України чітко визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Позивачем у позовній заяві висловлено свою позицію, що подальше збереження шлюбу є неможливим, просила задовольнити позов про розірвання шлюбу та розглядати справу без її участі.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, тобто на даний час не існує її вільної згоди на шлюб.

Доводи апеляції про те, що судом першої інстанції не в повній мірі взято до уваги наявність у сторін малолітніх дітей не заслуговує на увагу, оскільки, нормами ч.2 ст.110 СК України визначено неможливість пред`явлення позову про розірвання шлюбу лише протягом одного року після народження дитини. Натомість, діти сторін: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (6 років) та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (12 років).

Стосовно доводів апеляції про невжиття судом достатньо заходів для примирення сторін, то колегія суддів звертає увагу на те, що надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Як зазначалось вище, позивачка у позовній заяві висловила свою позицію, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки між ними втратилося порозуміння та повага один до одного, просила суд розірвати шлюб, не надавати строк для примирення та розглядати справу за правилами спрощеного провадження без її участі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачка жалкує про подачу нею заявленого позову про розірвання шлюбу не може братися до уваги колегією суддів, оскільки такі твердження є голослівними та нічим не підтвердженими. В даному випадку, як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивачка не заявляла клопотань про відмову від позову чи надання сторонам строку для примирення, що свідчить про небажання позивачки перебувати в шлюбі з відповідачем. Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням позивачки до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: