Провадження № 2-др/522/48/23
УХВАЛА

18 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Левченко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щукіна О.С. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про скасування наказів третя особа: в.о. ректора Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку ОСОБА_2 , про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебувала заява Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про визнання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси, виданого 15 листопада 2022 року у справі № 522/16652/21 таким, що не підлягає виконанню, що розглядалась за участю ОСОБА_1 як стягувача за вказаним вище виконавчим листом.

10 березня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси було постановлено ухвалу, якою заяву представника Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку адвоката Домущі В.С. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню було залишено без розгляду.

27 березня 2023 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щукіна О.С. надійшла заява, в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 522/16652/21, яким присудити стягнути з державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень.

В обгрунтування вказаної заяви представник позивача зазначив, що він на підставі Договору про надання правничої допомоги від 25 серпня 2021 року № 81/21 здійснював представництво прав та законних інтересів ОСОБА_1 при розгляді Приморським районним судом м. Одеси заяви Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про визнання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси 15 листопада 2022 року у справі № 522/16652/21 таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, при постановлення ухвали від 10 березня 2023 року судом не було вирішено питання розподілу судових витрат, що мали місце при розгляді Одеси заяви Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про визнання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси 15 листопада 2022 року у справі № 522/16652/21 таким, що не підлягає виконанню.

У зв`язку із чим представник позивача звертається із вказаною заявою, просить суд її прийняти до розгляду та задовольнити заявлені у ній вимоги.

10 квітня 2023 року до суду надійшли заперечення представника Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку адвоката Домущі В.С., в якій він просить суд відмовити у задоволенні заяви адвоката Щукіна О.С. про стягнення на його користь судових витрат з підстав відсутності у матеріалах справи підтверджених понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, а саме доказів сплати представнику суми у розмірі 5 000 (п`яти тисяч гривень).

14 квітня 2023 року від представника ОСОБА_1 адвоката Щукіна О.С. надійшла заява, в якій просив суд, зокрема, долучити до матеріалів справи квитанцію № 14/04/2023 від 14.04.2023 року про сплату вартості юридичних послуг з професійної правничої допомоги згідно з Договором про надання правової допомоги від 25 серпня 2021 року № 81/21 у розмірі 5 000 грн.

У судове засідання, призначене на 18 травня 2023 року ніхто із учасників справи не з`явився; представник заявниці (позивача у справі) просив розглянути заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 522/16652/21 за його відсутності; представник відповідача у запереченнях від 10 квітня 2023 року також не заперечував проти розгляду зазначеної заяви за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи, викладені представником позивача у заяві, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, ним не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Так, відповідно до відмітки канцелярії суду заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щукіна О.С. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі надійшла до Приморського районного суду м. Одеси 27 березня 2023 року.

У той же час у період з 6 по 14 квітня 2023 року включно головуючий суддя Косіцина В.В. перебувала на лікарняному, у зв`язку із чим судове засідання, призначене на 10 квітня 2023 року з метою розгляду вказаної справи не відбулося.

Згідно п. 5 ч. 1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (ч.3 ст.257 ЦПК України).

Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду від 10 березня 2023 року було задоволено заяву представника Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку адвоката Домущі В.С. про залишення без розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та залишено без розгляду заяву представника Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку адвоката Домущі В.С. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачено частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, зі змісту ч.5 ст.142 ЦПК України вбачається, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, не у всіх випадках залишення позову без розгляду, а лише якщо воно відбулось внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Згідно роз`яснень викладених у пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року в справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року в справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року в справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року в справі № 820/4347/17, від 18 березня 2020 року в справі № 280/5628/18.

При цьому правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж, коли сторона у справі вчиняє якусь процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення сторонніх цілей (введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (позиція, висловлена Верховним Судом у постановах від 12.08.2019 р. у справі № 905/945/18, від 16.10.2019 р. у справі № 906/936/18 та від 06.05.2021 р. у справі № 910/6116/20, від 24.01.2022 р. у справі № 911/2737/17).

Суд, дослідивши матеріали справи № 522/16652/21, вважає, що в них міститься достатня кількість доказів на підтвердження зловживання стороною відповідача своїми процесуальними правами.

Так, суд наголошує на тому, що на момент подання стороною відповідача 28 грудня 2022 року заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, примусове виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Навчально наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку не здійснювалося; виконавче провадження щодо примусового виконання Виконавчого листа Приморського районного суду, виданого 15 листопада 2022 року у справі № 522/16652/21 відкрито не було та не здійснювалося; на час звернення представника відповідача із заявою від 28.12.2022 року ОСОБА_1 та Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку знаходилися у процедурі добровільного виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2021 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді посаді директора Навчально наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, що підтверджується листом Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку від 27 грудня 2022 року, копія якого міститься у матеріалах справи.

Окрім того, як на підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник (боржник/відповідач) вказує відсутність даного Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії та посади директора вказаного інституту, на посаду якого позивача має бути поновлено відповідно до рішення суду від 22 жовтня 2021 року, посилаючись на Протокол № 5 засідання Вченої ради від 27.08.2021 року, яким було Затверджено Структуру Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку та відповідно до якої такого структурного підрозділу як Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку утворено не було та, відповідно, посада директора вказаного підрозділу відсутня.

У той же час, відповідно до п.4.2 Розділу 4 Статуту Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 1418 від 16.11.2020 року, структурні підрозділи утворюються за Рішенням Вченої ради Університету в порядку, визначеному даним Статутом та Законом України « Про вищу освіту», відповідно до 1 абз. п.4.3. вказаного статуту, структурними підрозділами Університету є, зокрема, навчально-наукові інститут. У той же час суд наголошує на тому, що жодного рішення Вченої ради, яким була би затверджена нова структура Університету, про яку вказано у протоколі засідання № 5 Вченої ради від 27.08.2021 року заявником подано не було.

Окрім того, стороною відповідача при розгляді поданої ним заяви від 28.12.2022 року подавалися заяви про перенесення судового засідання задля надання часу для ознайомлення із запереченнями представника ОСОБА_1 на подану ними заяву та надання додаткових доказів та пояснень, які так подані і не були .

Суд вважає доводи заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат обґрунтованими та вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої ст.142 ЦПК України.

З приводу заявленого стороною позивача розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що вимогу про стягнення усіх судових витрат, що будуть мати місце при розгляді заяви Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про визнання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси, виданого 15 листопада 2022 року у справі № 522/16652/21, зокрема витрат на оплату професійної правничої допомоги з відповідача було заявлено стороною позивача у запереченнях на вказану вище заяву, подані до суду 10 січня 2023 року.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 1, п.1 ч.3 ст.133 та ч.ч.1, 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно із ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Щукіним О.С. на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано:

Ордер на надання правничої допомоги на підставі договору про надання правничої допомоги № 77/22 від 14.11.2022 року;

копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ОД № 003306 від 16.05.2018 року на ім`я ОСОБА_3 ;

копію договору про надання правової допомоги від 25.08.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Олександра Щукіна»;

копію Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги від 25 серпня 2021 року № 81/21 від 5 січня 2023 року, в якій сторони погодили зміст та вартість юридичних послуг у загальному розмірі 5 000 грн., які надаються адвокатом Щукіним О.С. при розгляді Приморським районним судом м. Одеси заяви про визнання виконавчого листа від 15.11.2022 року таким, що не підлягає виконанню;

копію акту № 1/23 приймання передачі юридичних послуг з професійної правничої допомоги від 9 січня 2023 року, в якому детально розписано зміст юридичної послуги з професійної правничої допомоги щодо судового захисту прав та законних інтересів ОСОБА_1 , наданої адвокатом Щукіним О.С. при розгляді Приморським районним судом м. Одеси заяви Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про визнання виконавчого листа від 15.11.2022 року у справі № 522/16652/21 таким, що не підлягає виконанню та затрачений час на вказану послугу; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі № 522/16652/21 від 9 січня 2023 року;

копію квитанції до прибуткового касового ордера № 14/04/2023 року від 14.04.2023 року про прийняття від ОСОБА_1 5000,00 грн. у якості оплати вартості юридичних послуг з професійної правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 25.08.2021 року № 81/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

10 квітня 2023 року представником відповідача Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку - адвокатом Домущі В.С. були надані заперечення, в яких він просить суд відмовити у задоволенні заяви адвоката Щукіна О.С. про стягнення на його користь судових витрат, у зв`язку з відсутністю доказів сплати позивачем представнику суми у розмірі 5 тисяч гривень.

Суд зазначає, що у вказані докази представником позивача 14 квітня 2023 року надано копію квитанції до прибуткового касового ордера № 14/04/2023 року від 14.04.2023 року про прийняття від ОСОБА_1 5000,00 грн. у якості оплати вартості юридичних послуг з професійної правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 25.08.2021 року № 81/21 разом із заявою про розгляд заяви ОСОБА_1 від 24 квітня 2023 року про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 522/16652/21 за його відсутності.

Дослідивши надані стороною позивача докази, суд вважає заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щукіна О.С. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про скасування наказів третя особа: в.о. ректора Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку ОСОБА_2 , про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди законною та обгрунтованою, викладені у ній положення та вимоги доведеними, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 142, 259, 263-265, 268, 270, 354, 430 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щукіна О.С. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про скасування наказів третя особа: в.о. ректора Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку ОСОБА_2 , про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти дня з дня її підписання шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст ухвали складено та підписано 18 травня 2023 року.

Суддя В.В. Косіцина