ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4518/23 Справа № 204/6306/21 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А.І., Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , із вимогою про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період часу з 12 липня 2019 року по 28 липня 2021 року В обґрунтуванні позовних вимог, разом з уточненнями, зазначено, що позивачка з відповідачем мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30 жовтня 2017 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із відповідача стягувались аліменти на утримання сина у розмірі частини від усіх видів доходів. Однак, відповідач вказане рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим прохає суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 376954 гривні 66 копійок за період з 12 липня 2019 року по 28 липня 2021 року (а.с. а.с.1-4, 48-51).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задоволені частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період часу з 12 липня 2019 року по 01 липня 2021 року у розмірі 97467 (дев`яносто сім тисяч чотириста шістдесят сім) гривень 03 (три) копійки.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.145-147).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 5 000,00 грн. (а.с.156-160).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року (а. с. 9-11) та відповідно до цього рішення, з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами від 20 липня 2021 року, що складений державним виконавцем Пєнкіним Б., станом на 01 липня 2021 року за відповідачем утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 97467 гривень 03 копійки (а. с. 16-18).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року із ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 67 та на звороті).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року із ОСОБА_2 припинено стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , яке здійснювалось за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року (а. с. 68-69 та на зворотах).

Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів, станом на 01 січня 2021 року за відповідачем утворилася заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 88852 гривні 24 копійки (а. с. 71 та на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідача народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19 квітня 2018 року, актовий запис № 830 (а. с. 70).

21 січня 2022 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір про сплату аліментів ОСОБА_6 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 2500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Олійником С.В. (а. с. 99 та на звороті).

Відповідно до відомостей із Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, у відповідь на запит в електронному вигляді від 26 січня 2022 року, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) отримав доходи: у серпні 2021 року у сумі 4968 гривень 94 копійки від Фермерського господарства «Гайворонського А.І.», за надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду, з яких сплатив 894 гривні 41 копійку податку; у вересні 2021 року - 26500 гривень (а. с. 100).

21 липня 2021 року ОСОБА_2 сплачено 7650 гривень за навчання на стаціонарі ОСОБА_4 у Дніпропетровському аграрно-економічному університеті (за 1 курс факультету менеджменту і маркетингу, група МР-1-21), що підтверджується квитанцією № 60 (а. с. 137) та 8415 гривень (за 1 курс факультету менеджменту і маркетингу, група МТ-3-21), що підтверджується документом № 100890941 від 10 червня 2022 року (а. с. 138).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, яке містить визначення максимальної суми пені у розмірі 100 відсотків заборгованості, дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає пеня у межах суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто у сумі 97467 гривень 03 копійки.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою.

Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17.

Відповідно до вимог ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Порядок стягнення аліментів передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Як вбачається, із матеріалів справи, що прострочення сплати аліментів сталося з вини відповідача, оскільки він, будучи обізнаним про рішення суду та наявність відкритого виконавчого провадження за ним, не виконує своєчасно належним чином обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, розмір якої, станом на 01 липня 2021 року, становить 97467 гривень 03 копійки. Сума пені, згідно розрахунку, який відповідачем не спростовано, складає 376 954, 66 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 4-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № -1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № -2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № -300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Разом з цим, Касаційний Цивільний Суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 20 липня 2020 року у справі № 362/4462/16 зазначив про те, що при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму.

Тобто, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %

Сума пені, згідно розрахунку, який відповідачем не спростовано, складає 376 954, 66 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 97 467 гривень 03 копійки, що не перевищує 100 відсотків заборгованості.

Доводи апелянта, що судом 1 інстанції при винесенні рішення не врахованого його матеріальний та сімейний стан, а покладення на нього додаткових зобов`язань ще більше погіршить його матеріальне становище, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається із оскаржуваного рішення, судом 1 інстанції стягнуто суму, яка не перевищує 100 відсотків заборгованості, що ґрунтується чинним законознавством.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким надана оцінка, а тому додатковому правовому аналізу не підлягають.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: