Житомирський апеляційний суд
Справа №287/1824/21 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №287/1824/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 05 травня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Заполовського В.В. у смт.Ємільчине,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 27 007,50 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що вони з відповідачем мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із квітня 2017 року дочка перебуває на її повному матеріальному утриманні. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2017 року стягнуті з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 25 вересня 2021 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Тобто, на підставі вищевказаного рішення батько доньки виплачував аліменти на її утримання, стягнення проводилося у примусовому порядку через органи державної виконавчої служби та у ОСОБА_2 була заборгованість зі сплати аліментів. Згідно з договором №203591 про надання освітньої послуги між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою від 09 вересня 2020 року та договору №203591 про навчання у закладі вищої освіти від 09 вересня 2020 року донька ОСОБА_4 проходить навчання в Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана» на денній формі навчання та на платній основі. З вересня 2020 року вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою оплатити додаткові витрати на утримання неповнолітньої на той час дитини, але отримала відмову. Вона самостійно здійснювала оплату додаткових витрат на дитину, а саме: 1) згідно з вищевказаними договорами від 09 вересня 2020 року сплатила кошти за навчання за 1-й семестр 1 курсу в сумі 14 300 грн, за 2-й семестр 1 курсу в сумі 14 300 грн, за 1-й семестр 2 курсу - в сумі 14 300 грн, а також сплатила інфляційні витрати в сумі 715 грн; 2) сплатила кошти за найм гуртожитку у сумі 5 200 грн (за десять місяців відповідно до договору №203591 найму (оренди) жилої площі у студентському гуртожитку для здобувачів вищої освіти від 01 вересня 2020 року); 3) сплатила кошти за найм гуртожитку у розмірі 5 200 грн (за 10 місяців найму відповідно до договору №203591 найму (оренди) жилої площі у студентському гуртожитку для здобувачів вищої освіти від 01 вересня 2021 року). Отже, за 2020 - 2021 роки вона здійснила витрати на утримання дитини в розмірі 54 015 грн. Наполягає на тому, що до особливих обставин, викладених у ст.185 СК України, закон відносить навчання дитини відповідно до навиків та її здібностей. Вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на її користь половини від суми сплачених нею коштів, які вона вважає додатковими витратами на утримання дочки ОСОБА_4 у розумінні ст.185 СК України.

Заочним рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 05 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що в даному випадку не застосовуються правила ст.185 СК України та зазначені правовідносини регулюються ст.199 цього Кодексу. Вважає вказані висновки суду помилковими, оскільки ст.199 СК України застосовується, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання. В даному випадку донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи неповнолітньою, здобувала не тільки вищу професійну освіту, а й загальну середню, що не було враховано судом першої інстанції. Також суд першої інстанції не викладає жодних висновків щодо додаткових витрат за найм житлової площі в студентському гуртожитку, де проживала донька.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду заочного рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно з довідкою Олевської міської ради Житомирської області від 24 вересня 2021 року №4365 дочка ОСОБА_3 знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1 , тобто позивача (а.с.24).

За рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2017 року (справа №287/147/17-ц) із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 в розмірі всіх видів заробітку до 25 вересня 2021 року (а.с.9-12).

Відповідно до трьохсторонніх договорів від 09 вересня 2020 року №203591 про навчання у закладі вищої освіти та про надання освітньої послуги між закладом вищої освіти та фізичною особою, які укладені між Державним вищим навчальним закладом «Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана» (закладом вищої освіти), ОСОБА_3 (вступником) та ОСОБА_1 (законним представником), ОСОБА_3 зарахована на 1 курс денної форми навчання факультету міжнародної економіки і менеджменту Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», строк навчання 4 роки, загальна вартість освітньої послуги становить 114 400 грн, щосеместрово вносити по 14 300 грн (а.с.14).

ОСОБА_1 сплатила кошти за навчання дочки у вищому навчальному закладі в сумі 43 615 грн, що підтверджується ксерокопіями квитанцій від 07 вересня 2021 року на суму 14 300 грн, від 01 лютого 2021 року - 14 300 грн, від 02 квітня 2021 року - 14 300 грн та від 07 вересня 2021 року - 715 грн (а.с.16-19).

Відповідно до ксерокопій договорів найму (оренди) жилої площі у студентському гуртожитку для здобувачів вищої освіти від 01 вересня 2020 року №203591 та найму жилої площі у студентському гуртожитку від 01 вересня 2021 року №203591, які укладені між Державним вищим навчальним закладом «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» та ОСОБА_3 , наймодавець передає наймачу в тимчасове платне користування жилу площу в студентському гуртожитку, плата за 10 місяців найму місця проживання становить 5 200 грн, а згідно з ксерокопіями квитанцій від 09 вересня 2020 року та 30 серпня 2021 року за проживання ОСОБА_3 в гуртожитку сплачені кошти в сумі 10 400 грн (а.с.20-23).

Отже, всі заявлені у цій справі до стягнення витрати на здобуття ОСОБА_4 вищої освіти у Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (на навчання та проживання) понесені до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом із тим, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою - третьою ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст.ст.180,183,184,185,193,198,199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частці або твердій грошовій сумі (ст.180,183,184 СК України); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст.193 СК України); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК України); а також, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу (ст.199 СК України).

Згідно з вимогами частини першої ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз вищевказаних норм ст.185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у частині першій ст.185 СК України та не є вичерпним. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність особливих обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини шостої ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, згідно з частиною першою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття.

У відповідності до вимог частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що додаткові витрати на доньку викликані навчанням Карини у Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (витрати на навчання на платній основі та витрати на проживання у гуртожитку за місцем знаходження навчального закладу (денна форма навчання)).

Натомість навчання у вищому навчальну закладі для здобуття відповідної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні положень ст.185 СК України. Вказаний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі №569/6838/15-ц, від 10 жовтня 2019 року в справі №638/13860/16-ц, від 16 жовтня 2019 року в справі №219/1766/18, від 26 серпня 2020 року в справі 336/1488/19. Наразі від правового висновку не відступлено.

Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із батьків на утримання дитини у розумінні положень ст.185 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що донька при укладенні договору про надання освітньої послуги з закладом вищої освіти була неповнолітньою, а тому здобувала не лише вищу професійну освіту, а й загальну середню, грунтуються на підміні понять, приймаючи до уваги, що навчальний заклад вищої освіти, до якого відноситься Державний вищий навчальний заклад «Київський національний економічний університет ім. Вадим Гетьмана», не уповноважений видавати атестати про здобуття загальної середньої освіти.

Натомість висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка відповідно до положень ст.89 ЦПК України.

За нормами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, приймаючи до уваги, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про оплату додаткових витрат на дитину (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 05 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: