ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3586/23 Справа № 185/1388/22 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді - доповідача Канурної О.Д.

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (суддя першої інстанції Бондаренко В.М.), -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач - ТОВ «АІА Фінанс груп» звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 1659460 від 31.12.2017 року у розмірі 53777,97 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та відповідачем 31.12.2017 року було укладено договір про надання кредиту № 1659460. Вказаний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписаної електронним цифровим підписом позивача 31.05.2017 року та Заявки на отримання кредиту відповідача № 1659460 від 31.12.2017 року, на обраних відповідачем умовах, які акцептовані відповідачем 31.12.2017 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст. 3, ст.12, п.11 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст. 205, ст. 638, ст. 639 ЦК України).

За умовами договору відповідачу було надано кредит в розмірі 2500,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 554,00 грн. з терміном повернення кредиту та нарахованих процентів до 30.01.2018 року. У порушення зазначених норм законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з чим, станом на 26.01.2022 року виникла заборгованість у розмірі 53777,97 грн., яка складається з наступного: 2500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 330,00 грн. заборгованість за процентами; 50287,50 грн. проценти (згідно ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору); 660,47 грн. інфляційні втрати, яку просить стягнути з відповідача.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено у повному обсязі.

Із указаним рішенням суду не погодився позивач - ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим всупереч нормам процесуального права, ухваленим за неправильним застосуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилається, на те, що судом неповно досліджено докази по справі, не застосовано норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», неправомірно застосовано строк позовної давності та порушено принцип змагальності сторін. Звертав увагу на те, що між сторонами було укладено в електронному вигляді на умовах пропозиції (оферти) договір про надання кредиту, що опубліковано на веб-сайті credit365.ua. Відповідачем підписано електронним цифровим підписом оферта позивача та заявка на отримання кредиту № 1659460 від 31.12.2017 року. Невід`ємними частинами договору є оферта позивача та заявка відповідача, що акцептує. Вказував, що в заявці позивача містяться індивідуальні умови кредитування оферти, обрані відповідачем з переліку, визначеного в п. 2.8 оферти. Відповідачем допущено прострочення з повернення суми кредиту та процентів за договором починаючи з 26 травня 2018 року. Тобто з урахуванням положень ст. 259 ЦК України позовна давність за тілом кредиту та процентами в період строкового користування кредитом обліковується з 27.052018 року і станом на день подання позову її термін був до 26 травня 2023 року. Таким чином, строк позовної давності за всіма вимогами позивача станом на дату подання позову не сплинув.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року цивільна справа витребувана з суду першої інстанції.

27 лютого 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано сторонам строк для подання відзиву на апеляційні скарги.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається із ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 53777,97 грн., тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» підлягає задоволенню з наступних підстав..

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі.

Вказаним вимогам рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року не відповідає.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» доведено факт укладення кредитного договору і отримання відповідачем кредитних коштів, які він вчасно не повернув і не сплатив проценти за користування ними. Проте, станом на момент подання позову до суду сплив трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення суми кредиту і процентів за користування ними. Не підлягають задоволенню також у зв`язку із пропуском строку позовної давності за основною вимогою і вимоги про стягнення інфляційних втрат згідно із статтею 625 ЦК України, як похідні вимоги про стягнення основної суми боргу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_1 уклали договір про надання кредиту № 1659460 від 31.12.2017 року.

Даний договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua., підписана електронним цифровим підписом позивача 31.05.2017 року та Заявки на отримання кредиту відповідача № 1659460 від 31.12.2017 року на обраних відповідачем умовах, які акцептовані відповідачем 31.12.2017 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 статті 3, статті 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205, ст. 638, 639 ЦК України.

Як вбачається зі змісту заявки № 1659460 від 31.12.2017 року, відповідач просив надати кредит на умовах, обраних ним згідно пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, з умовами якої він ознайомлений і погоджується. Умовифами кредиту є: сума кредиту 2500,00 грн., строк повернення - 30 днів, процентна ставка (% від суми кредиту в день) 0,74 %; реальна річна процентна ставка за кредитом - 270%; очікувана сукупна вартість кредиту (проценти) 554,00 грн., загальна сума до повернення 3054,00 грн. У заявці також вказані відомості про позичальника, дані документа, що посвідчує особу позичальника, дані банківського рахунку позичальника для зарахування суми кредиту. Заявку підписано одноразовим цифровим ідентифікатором 31.12.2017 року ОСОБА_1 .

Відповідно до платіжного доручення № 6084 від 31.12.2017 року позивачем перераховано відповідачу грошові кошти в розмірі 2500,00 грн.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;

3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61 8449св19).

Як вбачається із частини 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, а тому в задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення тіла кредиту в розмірі 2500,00 грн., процентів в розмірі 330,00 грн. та відповідних інфляційних втрат в розмірі 660,47 грн. слід відмовити на підставі статті 267 ЦК України, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається із частини 1 статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною 5 вказаної вище статті, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 заявив про застосування позовної давності (а.с.52).

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції не врахував вимоги частини 1 статті 259 ЦК України, а також на укладення електронного кредитного договору на підставі публічної оферти і безпідставно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог.

У вказаному вище договорі, строк позовної давності відповідно до статті 259 ЦК України встановлено 5 років, тобто позивач не пропустив строк позовної давності при зверненні до суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено 2500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6084 від 21.12.2017 року (а.с. 21), за подання апеляційної скарги позивачем сплачено 3721,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 180 від 06.02.2023 року (а.с. 77)., а всього 6221,50 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Частиною 1 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку по даних сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До заяви про розподіл судових витрат адвокатом Литвинець С.А.надано: договір № 21 - 3про надання професійної правничої допомоги від 01.09.2021року, додаткова угода № 4 до договору, акт № 220126-1 про надані послуги від 26.01.2022 року на суму 7688,90 грн., які підлягають стягненню з відповідача (а.с. 28 30, 80 - 81).

Враховуючи викладене вище, Дніпровський апеляційний суд вважає, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» () заборгованість за кредитним договором в розмірі 53777 (п`ятдесят три тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 97 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 2500,00 грн., процентів (згідно Заявки) 330,00 грн., процентів (згідно ст. 625 ЦК України та пункту 2.11 Договору) в розмірі 50287,50 грн., інфляційних втрат 660,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» () витрати по сплаті судового збору в розмірі 6221 (шість тисяч двісті двадцять одна) грн. 50 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7688 (сім тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: