Справа № 308/1519/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 травня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І. О.,

за участі секретаря судових засідань Куруц Л.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, укладений 15.03.1997, який зареєстрований Виконкомом Есенської сільської ради Ужгородського району, про що в складено відповідний запис №02, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/2 частки її заробітку (доходу) з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що 15.03.1997 між мною та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

У шлюбі у нас народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позову вказує, що більше п`яти років відповідач не проживає на території України. Протягом вказаного часу сімейні відносини між ним та відповідачем припинено, спільного господарства вони не ведуть. На думку позивача, внаслідок повної протилежності характерів та поглядів на життя шлюб між позивачем та відповідачем зберегти неможливо, на примирення з відповідачем позивач не згодний категорично, подальше спільне життя з позивачем та збереження шлюбу суперечитиме його інтересам.

Окрім того, просить стягнути з відповідача аліменти на доньку в розмірі 1/2 частки його заробітку щомісячно. Зазначає, що на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних батьків, не має. Стан здоров`я відповідача задовільний, вона працює за кордоном, в одній з країн Євросоюзу та має високий сталий заробіток. Разом з тим, вказує, що їх спільна дитина перебуває у віці інтенсивного розвитку, потребує одягу, взуття, посиленого харчування, ліків, засобів гігієни, іграшок, дитячих меблів, навчального приладдя тощо.

Окрім того, зазначає, що відповідач з 2017 року своїх батьківських обов`язків по вихованню нашої дитини не виконує, оскільки поїхала в Угорщину і не повертається, участі у вихованні доньки та піклуванні про неї не бере. Вищевказані факти підтверджуються довідкою з школи доньки та Актом про фактичне місце проживання, складеним старостою старостинського округу. На обґрунтування вказаного посилається на рішення ВС КЦС №520/8264/19від 26.04.2022, згідно положень якого особа, яка свідомо змінює країну проживання, не приймає участі у вихованні дітей та у виконанні батьківських обов`язків може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини. З огляду на що, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.02.2023 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 14.02.2023 недоліки було усунуто.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 05.04.2023 постановлено закрити підготовче провадження за даним позовом та призначити справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась своєчасно і належним чином. Поважність причин неявки суду не повідомила. У встановлений судом строк відзив не подала.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 15.03.1997 зареєстрували шлюб у виконкомі Есенської сільської ради Ужгородського району, про що в складено відповідний запис №02. Прізвище чоловіка після шлюбу - ОСОБА_1 , прізвище дружини після шлюбу ОСОБА_5 . Вказане підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.03.1997.

За період шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Тисаашванської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 16.02.2007.

Судом встановлено, що сімейне життя позивача та відповідача відсутнє. Упродовж тривалого часу не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинені в 2017 році. Спільне господарство не ведуть.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачем неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

До позовної заяви позивачем додано довідку №01-12/04 від 17.01.2023, видану директором Червонівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ст. Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області Кемінь Ольги, з якої встановлено, що ОСОБА_7 дійсно навчається в 10 класі Червонівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів та протягом останніх п`яти років батько сам виховував дитину. Мама, ОСОБА_3 , у вихованні дитини участі не брала, її навчанням не цікавилась, на батьківські збори не приходила.

З акту про фактичне проживання №2 від 20.01.2023 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично не проживає більше п`яти років за адресою: АДРЕСА_1 та не займається вихованням своєї дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитину виховує батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як випливає з висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чопської міської ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_3 , 1978 р.н., відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З вищевказаного висновку встановлено, що службі у справах дітей вдалося через засоби Інтернет-зв`язку зв`язатися з ОСОБА_3 , щоб з`ясувати обставини її тривалої відсутності у житті дитини, а також невиконанні її батьківських обов`язків. Мати не заперечує, що понад 5 років не проживає з сім`єю, не підтримує будь-який зв`язок з дитиною. Аргументованих пояснень, чому так відбувається, не надала. Від своїх батьківських прав не відмовляється, однак розуміє, що дитина проживати разом з нею не бажає, оскільки тільки батько належно піклується про неї. З огляду на вищенаведене, те що мати обірвала всі зв`язки з донькою, чоловіком та навіть родичами свідчить про те, що вона не виконує свої батьківські обов`язки відносно дитини. Вищевказані обставини свідчать про невиконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків, закріплених ч. 1-3 ст. 150 Сімейного кодексу України.

Крім того, в судовому засіданні від 30.05.2023 було допитано неповнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначила, що з мамою не спілкується, востаннє бачила її 6 років тому, де мама знаходиться їй невідомо, мама з нею не зв`язувалась жодними засобами зв`язку, допомогу від неї не отримує.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно з положеннями статті 150 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Надані в сукупності докази свідчать, що відповідач участі в утриманні дитини та її вихованні не бере, не цікавиться станом здоров`я, навчанням та фізичним розвитком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, матеріально її не забезпечує.

Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

За ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становища дитини; стан здоров`я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум у 2023 році для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2833 гривні.

Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

З огляду на те, що відповідачка є матір`ю дитини, що вона є особою працездатного віку, а також враховуючи вік дитини, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік», що дитина фактично проживає з батьком, перебуває на його утриманні, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки її заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову до суду - 30 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду.

На підставі ст. ст. 7, 24, 56, 121, 141, 150, 164, 166, 180-182, 191 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 88, 212-215, 224-228, 231, 233, 367, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , укладений 15.03.1997, який зареєстрованийВиконкомом Есенської сільської ради Ужгородського району, про що в складено відповідний запис №02 - розірвати.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки її заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову до суду - 30 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2147,2 грн. (дві тисячі сто сорок сім гривень двадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі - 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 08.06.2023.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_8 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки і піклування виконавчого комітету Чопської міської ради, місцезнаходження: 895000, Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, буд. 2, .

Суддя І.О. Шепетко