Провадження № 2-з/761/316/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Решти Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна.

29.05.2023 року до суду надійшла заява представника позивача за зустрічним позовом про забезпечення позову, в якій представник просить суд вжити заходів по забезпеченню зустрічного позову шляхом накладення арешту на автомобіль AUDI, модель Q7, рік випуску 2013, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .

На обгрунтування вказаної заяви представник послався на те, що у позивача за зустрічним позовом наявні підстави вважати, що відповідач може продати належний йому автомобіль AUDI, модель Q7, рік випуску 2013, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , при цьому на переконання представника позивача за зустрічним позовом продаж зазначеного автомобілю унеможливить проведення оцінки автомобіля для визначення дійсної вартості автомобіля та виконання рішення суду.

Також у заяві наголошено, що 18.05.2023 року на сайті automoto.ua, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 міститься оголошення про продаж автомобілю AUDI, модель Q7, рік випуску 2013, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 . З оцінки наданої ОСОБА_2 вартість вказаного автомобіля становить 442 014,37 грн., однак, як стверджує представник вказаний розмір авто не відповідає дісності, тому на його переконання, ОСОБА_2 , після подання до суду зустрічного позову, задля уникнення необхідності сплачувати на користь колишньої дружини вартість частки у спільно нажитому майні подружжя, без відповідної письмової згоди дружини намагається продати вищевказаний автомобіль, при цьому будь-яких грошових коштів на адресу колишньої дружини не сплатив.

Враховуючи, що між сторонами наявний спір щодо поділу спільного майна подружжя, до складу якого відноситься і автомобіль AUDI, модель Q7, рік випуску 2013, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який може бути відчужено без згоди іншого з подружжя, про що свідчить об`ява про продаж автомобілю, що підтверджує обґрунтованість зв`язку між заходом забезпечення позову з заявленими вимогами, а його застосування виправдане наявністю реальних і обґрунтованих ризиків невиконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, а відтак і можливим порушенням права на судовий захист, а тому на думку позивача за зустрічним позовом, заяву про забезпечення позову слід задовольнити.

Учасники справи у судове засідання не викликались судом, враховуючи ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та заборона вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними з заявленими позивачем вимогами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року справа № 757/48375/20 вказано, що: "...при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу...".

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір щодо поділу майна подружжя. Так, зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що позивач просить суд, зокрема, визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль AUDI, модель Q7, рік випуску 2013 р., який зареєстрований за відповідачем та який було придбано під час перебування сторін у шлюбі, оскільки ОСОБА_2 користується ним.

У відзиві на зустрічну позовну заяву, відповідач не заперечує проти виділення вказаного автомобіля в його приватну власність.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони у відміному розмірі оцінюють вартість вказаного транспортного засобу. Зокрема, ОСОБА_2 надав до суду звіт про оцінку вартості транспортного засобу, згідно якого його оцінка становить 442 014, 37 грн., натомість ОСОБА_1 вказує, що вартість авто приблизно складає 1 031 220,00 грн., що підтверджується роздруківкою з вебсайту "Авторіа", де продається аналогічний автомобіль.

Як стверджує представник ОСОБА_1 продаж означуваного транспортного засобу в результаті унеможливить проведення його оцінки, з метою підтвердження вартості транспортного засобу.

Слід наголосити, що позивач за зустрічним позовом не погоджуючись з визначеною оцінкою транспортного засобу, проведеною на замовлення ОСОБА_2 , станом на день розгляду даної заяви, не зверталася до суду з відповідним клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, також не надала до суду відповідного звіту експерта, яким б оцінювалась вартість транспортного засобу в розмірі 1 031 220,00 грн.

Також, необхідно зауважити, що автомобіль AUDI, модель Q7, рік випуску 2013 р., наразі перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що жодним чином не спростовується учасниками судового розгляду, а також підтверджується матеріалами справи.

У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Так, згідно підпунктів 4.1, 4.2 пункту 4 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Крім того, відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться, зокрема, на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року справа №127/7029/15-ц, дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, дослідивши долучені заявником до заяви про забезпечення позову документи, матеріали цивільної справи не вбачає, що запропонований заявником захід забезпечення позову необхідний в даному випадку, оскільки судом не встановлено ризиків невиконання судового рішення в даній цивільній справі, з урахуванням тієї обставини, що предметом розгляду даної справи є поділ спільного майна подружжя, яке може бути відчуджене на законних підставах лише за відповідним волевиявленням обох сторін, а також враховуючи ту обставину, що наразі письмового клопотання позивача за зустрічним позовом щодо призначення в рамках даної справи судової товарознавчої експертизи для визначення вартості транспортного засобу матеріали справи не містять, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260, 353-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу та поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА