Справа № 553/474/23
Провадження № 2/553/2041/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.06.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Москаленко В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

секретаря судового засідання Микуці К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Ленінського районного суду м. Полтави, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

встановив:

Позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача , в якому просила :

- визнати договір купівлі-продажу частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.03.1996 Відділом приватизації житла м. Полтава, укладений між сторонами, дійсним;

- визнати за нею право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.03.1996 Відділом приватизації житла м. Полтава.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачкою та відповідачем у грудні 2021 року була досягнута домовленість про купівлю- продаж нерухомого майна, а саме: частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана частка квартири належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.03.1996 Відділом приватизації житла м. Полтава та зареєстрованого в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації 19.03.1996 року в реєстрову книгу за № 112-15540.

Підтвердженням домовленості сторін про купівлю-продаж належної відповідачу частки квартири є видана 09.12.2021 довіреність на ім`я сина позивачки ОСОБА_4 , відповідно до умов якої останньому надане право продати за ціну і на умовах на свій розсуд належну довірителю частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Ця довіреність посвідчена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набокою Ю.В. та зареєстрована в реєстрі за № 2407.

Позивачка повністю розрахувалась із відповідачем за придбану частину квартири, що підтверджується розпискою відповідача від 14.12.2021. З довіреності та розписки видно, що між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість по всім суттєвим умовам договору купівлі-продажу частки квартири, а саме: визначений об`єкт купівлі-продажу, його вартість, ціна договору, порядок оплати по договору та передача майна. Свідоцтво про право власності на житло та технічний паспорт на квартиру знаходяться у позивачки.

У зв`язку з різним зазначенням прізвища відповідача у паспорті та правовстановлюючому документі на житло, укласти нотаріальний договір купівлі-продажу частки квартири сторони одразу не змогли. Зазначені невідповідності у свідоцтві

про право власності на житло стали підставою для звернення до суду позивача та відповідача із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23.03.2022 у справі № 552/954/22, яке набрало чинності 23.04.2022, були задоволені вимоги про встановлення факту належності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на житло. 12.08.2022 позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 та стала співвласником квартири АДРЕСА_2 .

16.02.2023 позивачка та представник продавця за довіреністю звернулися до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Набоки Ю.В. з письмовою заявою про посвідчення договору купівлі-продажу частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.03.1996 Відділом приватизації житла м. Полтава.

16.02.2023 нотаріусом була видана постанова за № 28/02-31, про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу частини квартири у зв`язку з тим, що нотаріусу не подана заява довірителя про підтвердження дії довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Набокою Ю.В. 09.12.2021 за реєстровим № 2407. Таке підтвердження стало необхідним згідно з положеннями п.п.18 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якими встановлено, що нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, які укладаються (підписуються) від імені фізичної особи відчужувача на підставі довіреності, з дня видачі якої минуло більше одного місяця, дозволяється за умови отримання нотаріусом заяви довірителя.

Посилаючись на положення ч.2 ст. 220 ЦК України, позивач зазначає, що нею виконані всі умови домовленості по купівлю-продажу частки квартири, але зважаючи на викладені обставини, вона не має змоги зареєструвати придбане нерухоме майно на своє ім`я, хоча в повному обсязі сплатила за нього, користується, приймає безпосереднє тривале одноособове утримання квартири шляхом оплати комунальних платежів у повному обсязі. Оскільки купівля-продаж нерухомого майна згідно з законодавством потребує обов`язкової письмової нотаріальної форми або визнання права власності за рішенням суду, позивач вимушена звернутись до суду із цим позовом.

З цих підстав, позивачка просить задовольнити позов .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10.04.2023 позовна заява залишена без руху, встановлений позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.04.2023 провадження по справі відкрито, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 01.06.2023 за результатами розгляду заяви, що надійшла до суду від імені відповідача ОСОБА_3 про визнання позову, вказана заява повернута без розгляду.

Ухвалою суду від 01.06.2023 закрито підготовче провадження, призначений розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги , проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги, надала пояснення ,аналогічні по суті позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в тому числі через оголошення на сайті Судова влада, причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

За таких обставин судом, відповідно до ст. ст.280, 281 ЦПК України, постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана частка квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Набокою Ю.В. 12.08.2022, зареєстрованого в реєстрі за № 370 (а.с. 17). Право власності позивачки на вказану частку квартири зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом від 12.08.2022 № 307282915 (а.с. 18).

Відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла 19.03.1996 р., належить частка у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23.03.2022 у справі № 552/954/22, встановлений факт належності ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 , виданого Відділом приватизації житла 19.03.1996 на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 19-20).

Відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Набокою Ю.В. 09.12.2021, зареєстрованою в реєстрі за № 2407, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) підготувати всі необхідні документи та продати на умовах, особі і за ціну на його розсуд належну ОСОБА_3 на праві приватної власності частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 09.12.2024 (а.с. 13).

Згідно з копією розписки відповідача ОСОБА_3 від 14.12.2021, останній підтвердив, що отримав грошові кошти у повному обсязі за його частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , від його сестри ОСОБА_1 270000 (двісті сімдесят тисяч) гривень. Претензій не має (а.с. 21).

Постановою від 16.02.2023 № 28/02-31 приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Набока Ю.В. відмовила ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 в посвідченні договору купівлі-продажу належної ОСОБА_3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що нотаріусу не подана заява довірителя про підтвердження дії довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набокою Ю.В. 09.12.2021 за реєстровим № 2407. Відмова нотаріуса ґрунтується, в тому числі, на положеннях статей 44, 49 Закону України «Про нотаріат» та положеннями п.п. 18 п.1 Постанови КМУ від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (а.с.22-23).

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2).

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3 ст. 640 ЦК України).

Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1). Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч. 2).

З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2021 відповідач ОСОБА_3 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Набокою Ю.В., зареєстровану в реєстрі за № 2407, якою уповноважив ОСОБА_4 підготувати всі необхідні документи та продати на умовах, особі і за ціну на його розсуд належну ОСОБА_3 на праві приватної власності частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 09.12.2024.

Відповідно до змісту копії розписки від 14.12.2021, відповідач ОСОБА_3 отримав від позивачки ОСОБА_1 в якості оплати за належну ОСОБА_3 частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Претензій не має.

Договір купівлі-продажу частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між позивачем та відповідачем, не був нотаріально посвідчений.

Суд враховує правові висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц та у постанові від 04.03.2019 у справі № 665/2266/16-ц, що однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним, суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому, саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності часу не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Суд зазначає,що позивачем в позовній заяві відсутнє обґрунтування та не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач умисно ухилився від нотаріального посвідчення оспорюваного правочину, а договір купівлі-продажу, який мав бути укладений для переходу права власності на придбане майно, нотаріально посвідчити не представилось можливим саме в зв`язку з відмовою (ухиленням) відповідача від нотаріального посвідчення та що втрачена така можливість.

При цьому суд зауважує, що факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частки квартири спростовується наявністю нотаріальної довіреності, виданої відповідачем на ім`я ОСОБА_4 , з правом продажу належної відповідачу частки у праві власності на квартиру, зі строком дії до 09.12.2024.

Крім того, суд враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року. В подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України від 1 травня 2023 року №254/2023 з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (зі змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України № 209 від 06.03.2022, № 480 від 19.04.2022, № 719 від 24.06.2022, № 1364 від 06.12.2022) встановлені особливості (заборони), вчинення нотаріальних дій в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування.

Зокрема, підпунктом 18 пункту 1 вказаної Постанови визначено, що нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, іпотеки, про задоволення вимог іпотекодержателя, встановлення

довірчої власності на нерухоме майно (у тому числі договорів про внесення змін до таких договорів або їх розірвання (припинення), а також нотаріальне засвідчення справжності підпису на актах приймання-передачі частки (частини частки) у статутному (складеному) капіталі (статутному фонді) юридичної особи, які укладаються (підписуються) від імені фізичної особи - відчужувача (іпотекодавця, довірчого засновника) на підставі довіреності, з дня видачі якої минуло більше одного місяця (більше двох місяців, якщо її посвідчено консульською установою (дипломатичним представництвом) України або відповідно до законодавства іноземної держави), дозволяється за умови отримання нотаріусом заяви довірителя про підтвердження дії довіреності, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом, консульською установою (дипломатичним представництвом) України або відповідно до законодавства іноземної держави, а у разі, коли така довіреність посвідчена нотаріусом без використання спеціальних бланків нотаріальних документів, - також за умови її реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей з внесенням до нього відомостей про наявність повноважень, необхідних представникові для укладення (підписання) відповідного договору (акта). Справжність підпису на такій заяві повинно бути засвідчено нотаріусом не раніше ніж за сім календарних днів, а консульською установою (дипломатичним представництвом) України або відповідно до законодавства іноземної держави - не раніше ніж за один місяць до дня укладення (підписання) відповідного договору (акта).

Отже, відповідно до наведених вище приписів постанови КМУ від 28.02.2022 №164, на період воєнного стану, законодавцем встановлені особливості нотаріального посвідчення правочинів, в тому числі і договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які укладаються (підписуються) від імені фізичної особи відчужувача на підставі довіреності, з дня видачі якої минуло більше одного місяця.

З наведеного виходить, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом та на час розгляду справи судом, договір купівлі-продажу частки квартири між сторонами може бути укладений (нотаріально посвідчений) лише за умови надання довірителем відповідної заяви про підтвердження дії довіреності.

Суд звертає увагу на те, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про визнання договору дійсним) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для набуття права власності на нерухоме майно всупереч прямо визначеному законодавцем порядку.

Відмова нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу, викладена у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.02.2023 № 28/02-31, ґрунтується, в тому числі, на вимогах статті 49 Закону України «Про нотаріат» та підпункті 18 пункту 1 зазначеної Постанови КМУ № 164 від 28.02.2022, оскільки нотаріусу не подана заява довірителя про підтвердження дії довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Набокою Ю.В. 09.12.2021 за реєстровим № 2407.

При цьому матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження неможливості подання відповідачем вказаної заяви чи ухилення відповідача від її подання.

Тож суд дійшов висновку, що, після усунення підстав, за яких відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, сторони договору мають право повторно звернутись за його посвідченням.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 3373,60 грн. суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 220, 640, 657 ЦК України, ст.ст.141, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 07.06.2023.

Суддя В.В.Москаленко.