ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4775/23 Справа № 211/1159/23 Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І.О. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 211/1159/23

провадження № 22-ц/803/4775/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Тимофєєвої В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/1159/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та визнання іпотеки припиненою,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року (суддя Юзефович І.О.),постановлену в приміщенні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В лютому 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та визнання іпотеки припиненою.

Разом з вищезазначеним позовом позивачі звернулися до суду з заявою про забезпечення позову, яку мотивували тим, що відповідач не погоджується з тим, що іпотека є припиненою, а тому невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, адже за розгляду справи, навіть за наявності судового рішення, відповідач може набути право власності на предмет іпотеки, а повернути втрачене майно буде неможливо. Тому просять забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого, належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, ВСХ № 904620, виданий 21.06.2006 року, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 3436, та заборонено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вчиняти будь-які дії щодо її відчуження, у тому числі шляхом переуступлення права вимоги щодо вказаного нерухомого майна, до завершення розгляду судом справи та до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвала суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки між сторонами існує спір стосовно договору іпотеки, предметом якого є квартира.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» посилається на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду про забезпечення позову скасувати.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що, оскільки кредитний договір № 0308/1107/88-500 від 22 листопада 2007 року є споживчим, предмет іпотеки є квартирою та належить позивачам, то невжиття заходів забезпечення в цивільній справі № 211/1159/23 не нашкодить інтересам позивачів, адже їх права вже захищені Законом України. Крім того, у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відсутня можливість щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу в будь-якому встановленому Законом України порядку, оскільки запис про іпотеку, що забезпечує виконання зобов`язань за кредитним договором вилучений позивачами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Дніпровського апеляційного суду у справі № 211/1722/20, яке в подальшому постановою Верховного Суду від 31 серпня 2022 року скасовано. При цьому, відповідний запис про іпотеку не був повернутий після скасування рішення. Також, посилається на те, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Позивачами в обґрунтування поданої заяви не подано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів позивача.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від представника позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від їх представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. Від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

В провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та визнання іпотеки припиненою.

Разом з вищезазначеним позовом позивачі звернулися до суду з заявою про забезпечення позову, яку мотивували тим, що відповідач не погоджується з тим, що іпотека є припиненою, а тому невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, адже за розгляду справи, навіть за наявності судового рішення, відповідач може набути право власності на предмет іпотеки, а повернути втрачене майно буде неможливо. Просили забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки між сторонами існує спір стосовно договору іпотеки, предметом якого є квартира.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

За частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 та частини 3 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пунктів 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При цьому слід мати на увазі, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про стягнення боргу може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, колегія суддів також враховує пункт 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України, згідно з яким право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться цивільна справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

За частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З матеріалів справи встановлено, що предметом позову в даній справі є визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та визнання іпотеки припиненою.

Враховуючи обставини справи і зміст позовних вимог, зокрема той факт, що між позивачами та відповідачем спір виник щодо квартири, яка перебуває в іпотеці, а відповідач фактично не погоджується з тим, що іпотека є припиненою, що в тому числі й стало підставою для звернення до суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з відповідним позовом, то обраний позивачами вид забезпечення позову, а саме, накладення арешту на спірну квартиру, є співмірним із заявленими позивачами вимогами. Крім того, посилання позивачів в заяві про забезпечення позову на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову є обґрунтованими.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

В свою чергу, посилання відповідача в апеляційній скарзі на певні обмеження в реалізації прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, встановлені законодавством на час дії воєнного стану, не впливають на правильність вищезазначеного висновку суду першої інстанції.

Крім того, відповідач, зазначаючи про те, що суд при забезпеченні позову має брати до уваги інтереси й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, не вказує яким чином і чиї саме права та інтереси можуть бути порушені накладенням арешту на квартиру, яка перебуває у власності позивачів та знаходиться в іпотеці за спірним договором, а тому й такі доводи скарги є безпідставними. При цьому, встановлені судом заходи не призведуть до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача також є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року про забезпечення позову, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді О.А. Мірута

Я.В. Хейло