Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1694/22 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л.А.
Категорія 46 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/1694/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Перша», Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРІСТРАНС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРІСТРАНС»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2022 року,ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.

встановив:

У травні 2022 року позивачі через свого представника звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили стягнути із відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Перша» (далі - ПАТ «СК «Перша») на користь кожного із позивачів по 28 338,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті дочки, на користь ОСОБА_1 23 430,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання дочки, із відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРІСТРАНС» (далі - ТОВ «БАРІСТРАНС») на користь кожного із відповідачів по 971 662,00 грн. решти моральної шкоди, заподіяної позивачам внаслідок смерті дочки в результаті дії джерела підвищеної небезпеки та стягнути пропорційно з відповідачів на користь позивачів 60 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що 08.08.2020 року за адресою: Житомирська область, Коростенський район, с. Грозино сталась ДТП, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки MAN TGA 18.430 реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом марки KRONE SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з рейсовим автобусом марки VOLKSWAGEN CRAFTER реєстраційний номер НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП пасажир рейсового автобуса - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм померла на місці пригоди. За вказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0000342. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ст.286 ч.2 КК України передано на розгляд до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.

Загибеллю ОСОБА_4 її батькам завдано моральної та матеріальної шкоди. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією транспортного засобу, автомобіля марки MAN TGA 18.430 реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «СК «Перша», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР4218985, а тому обов`язок відшкодувати їм шкоду покладається на відповідача - ПАТ «СК «ПЕРША». Представник позивачів надіслав на адресу страхової компанії повідомлення про ДТП від 21.08.2020 року та заяву про виплату страхового відшкодування. Страховик повідомив про те, що прийняв рішення про припинення розгляду заяви до дати, коли страховику стане відомо про набрання законної сили рішення у кримінальній справі. Оскільки відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі у строки встановлені пунктом 36.2 Закону №1961-ІV, це стало підставою для звернення позивачів в суд за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування.

До цього ж, сума страхового відшкодування, яку здійснив страховик є значно меншою ніж фактично заподіяна позивачам, саме тому позивачі прийняли рішення про звернення в суд з позовними вимогами про відшкодування решти розміру заподіяної шкоди до законного володільця транспортного засобу MAN TGA 18.430 реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом марки KRONE SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП - ТОВ «БАРІСТРАНС».

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2022 року позовні вимоги до ПАТ «СК «Перша» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого залишено без розгляду, позовні вимоги до ТОВ «БАРІСТРАНС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого задоволено частково.Стягнуто з ТОВ «БАРІСТРАНС» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 200 000,00 грн. моральної шкоди та по 7 500,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. Стягнуто з ПАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 7 500,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. Стягнуто з ПАТ «СК «Перша» та ТОВ «БАРІСТРАНС» по 994,20 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ТОВ «БАРІСТРАНС», представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове, яким у задоволенні позову до ТОВ «БАРІСТРАНС відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, щомайнова відповідальність страховика та власника джерела підвищеної небезпеки за смерть потерпілої особи від джерела підвищеної небезпеки настає лише в тому випадку, якщо дії водія вказаного транспортного засобу в конкретних обставинах, а в даному випадку у ДТП, яка мала місце 08.08.2020 близько 17 год. 00 хв. на 145км.+186 км автодороги «Київ-Ковель-Ягодин», є неправомірними, між вказаними неправомірними діями та завданою шкодою існує безпосередній причинний зв`язок, а також якщо буде доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили.

На даний час жодним судовим чи іншим рішенням вина водія автомобіля марки MAN TGA 18.430, державний номерний знак НОМЕР_1 , у складі з напівпричепом марки KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_2 , які належать ТОВ «БАРІСТРАНС» - ОСОБА_3 , до даного часу не встановлена. Висновком комісійної судово-медичної експертизи від 26.10.2020 року №124, проведеної в рамках кримінального провадження за №0000342, підтверджено позицію ТОВ «БАРІСТРАНС» та ОСОБА_3 про те, що останній на момент ДТП втратив свідомість та фактично некерований ним транспортний засіб здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та зіткнувся з маршрутним автобусом, тобто існували обставини непереборної сили.

Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали до поданої позовної заяви жодних доказів того, що ними понесено будь-які моральні страждання, так як для надання їм відповідної допомоги, у тому числі моральної, ні одразу після вказаних подій, ні до даного часу, до будь-якого спеціаліста, лікаря-психолога тощо, вони не звертались.

Звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Однак, представником позивача не надано суду доказів реальності понесення позивачами відповідних витрат на можливо надану їм правову допомогу. Зокрема не надано будь-якого документу, як то Акту прийняття виконаних робіт тощо, який би свідчив, що адвокат відповідні роботи виконав, а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх прийняли та взяли на себе зобов`язання їх оплатити, тобто які підтверджують реальність наявності відповідних витрат на професійну правничу допомогу. Окрім того, позивачами та їх представником не було надано суду першої інстанції відповідних документів, які підтверджують реальну сплату позивачами відповідних коштів адвокату в заявлених сумах, а саме касовий чек, касовий ордер тощо. Як наслідок, представником позивача не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження факту, розміру, обґрунтованості, та, головне, безпосередності понесення позивачами відповідних витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови в задоволенні відповідної заяви про стягнення зі сторони витрат на правову допомогу.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивачі та відповідач ПАТ «СК «Перша» не скористалися.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник ТОВ «БАРІСТРАНС» - адвокат Арапов О.О. повторно надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Наведені представником відповідача обставини в обґрунтування причин неявки у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Апеляційним судом також враховано, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, представник відповідача повторно не з`явився в судове засідання, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 15.05.2023 за відсутності представника відповідача та інших учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 08.08.2020 в с. Грозино Коростенського району Житомирської області сталась ДТП, в якій водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки MAN TGA 18.430 р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки KRONE SDP 27, р.н. НОМЕР_2 здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з рейсовим автобусом марки VOLKSWAGEN CRAFTER р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП водій рейсового автобуса ОСОБА_5 та пасажири ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (дочка позивачів) від отриманих травм загинули на місці події. За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000342. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ст. 286 ч.3 КК України передано на розгляд до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки MAN TGA 18.430 р.н. НОМЕР_1 , законним володільцем якого є ТОВ «БАРІСТРАНС», була застрахована в ПрАТ «СК «ПЕРША», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР4218985.

Оскільки ПрАТ «СК «ПЕРША» здійснило виплату страхового відшкодування, суд, за клопотанням представника позивачів про залишення позову в цій частині без розгляду, відповідно до положень ст. 257 ЦПК України позовні вимоги до ПрАТ «СК «ПЕРША» залишив без розгляду.

Суд першої інстанції задовольняючи частково рішення в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ТОВ «БАРІСТРАНС» виходив з того, що внаслідок ДТП та її наслідків у позивачів змінився та був порушений нормальний спосіб життя, вони понесли значне потрясіння, страждання через смерть доньки. Виходячи із засад розумності і справедливості, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд визначив розмір моральної шкоди у 200000,00 грн. на користь кожного з позивачів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

У момент вчинення ДТП водій ОСОБА_3 виконував службові обов`язки як працівник ТОВ «БАРІСТРАНС».

Вина ОСОБА_3 у справі № 279/5651/20 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000342 на даний час не встановлена, справа по суті не розглянута. Вину у скоєнні ДТП ОСОБА_3 не визнає, оскільки вважає, що така сталася в результаті настання обставин непереборної сили, а саме: при різкій втраті свідомості під час керування транспортним засобом.

За підсумками комісійної судово-медичної експертизи № 124 від 26.10.2020, яка проведена в рамках вказаного вище кримінального провадження, встановлено, що згідно записів представлених на експертизу медичних документів у громадянина ОСОБА_3 до подій 08.08.2020 були хронічні захворювання та стани: серцево-судинної системи у вигляді гіпертонічної хвороби ІІ ст., атеросклеротичної хвороби серця та коронарних судин з різким їх звуженням, з приводу чого було проведене оперативне лікування; цукровий діабет другого типу (неінсулінозалежний) середнього ступеню важкості в стадії субкомпенсації; посттрепанаційний дефект черепа.

Кожне з цих захворювань при певних обставинах може призвести своїми етичними проявами до раптової втрати чи потьмарення свідомості, в тому числі проміжок часу, що передував дорожньо-транспортній пригоді 08.08.2020 року.

Згідно Наказу МОЗ України № 299 від 24.12.1999 в ред. відповідно до Наказу МОЗ № 310 від 25.04.2012 особа не може бути допущена до керування транспортними засобами категорії «С, Е» у випадку наявності: дефектів кісток черепа, стану операції на серці, гіпертонічної хвороби ІІ-ІІІ ст., діабету.

Незалежно від своєчасного чи несвоєчасного вживання гр. ОСОБА_3 лікарських засобів при наявних у нього захворюваннях втрата чи потьмарення свідомості могло наступити в будь-який проміжок часу, в зав`язку з чим дані захворювання і внесені до переліку захворювань, які є протипоказами для керування транспортним засобом. Несвоєчасне вживання лікарських засобів могло негативно вплинути на перебіг захворювання та підвищити ризик настання втрати чи потьмарення свідомості (а.с.45-51 т.2).

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи транспортного засобу №11/2-806 від 01.09.2020 р., автомобіль марки MAN TGA 18.430 р.н. НОМЕР_1 , у складі з напівпричепом марки KRONE SDP 27, р.н. НОМЕР_2 , на момент ДТП знаходився в технічно працездатному стані (а.с.62-69 т.2).

В рамках кримінального провадження № 0000342проведено також судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_5 , який керував рейсовим автобусом VOLKSWAGEN CRAFTER р.н. НОМЕР_3 , в якому зазначено, зокрема, що смерть настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами ребер, грудини, тазу, кінцівок, кісток черепа, розривами печінки, селезінки, підшлункової залози, серця, легень. В крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 1,78 проміле, що при житті відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (а.с.54-61 т.2).

Будь-яких інших висновків (комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи)матеріали справи не містять.

З копії обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000342 стосовно ОСОБА_3 вбачається, що при керуванні ним транспортним засобом порушено вимог пунктів 1.5, 2.3 (д), 1.10, 12.1 ПДР, що знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної ДТП та її наслідками.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди

У справі, яка переглядається 08 серпня 2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки MAN TGA 18.430 р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки KRONE SDP 27, р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 та рейсового автобуса марки VOLKSWAGEN CRAFTER р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 .

Відповідач, оскаржуючи рішення суду про відшкодування моральної шкоди, як на доводи апеляційної скарги, зокрема, посилається на настання непереборної сили під час скоєння ДТП - втрату свідомості водієм під час керування транспортним засобом.

Разом з тим, надає копію медичної довідки щодо придатності водія ОСОБА_3 до керування транспортним засобом (а.с.52 т.2) та копію комісійної судово-медичної експертизи № 124 від 26.10.2020, проведеної в рамках кримінального провадження, за висновками якої вбачається, що водій ОСОБА_3 має перелік захворювань, за наявності яких згідно зНаказом МОЗ України № 299 від 24.12.1999, особа не може бути допущена до керування транспортними засобами категорії «С, Е».

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19, на які послався заявниця в касаційній скарзі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинуваті володільці джерела підвищеної небезпеки.

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є володільцями джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, зокрема шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14 (провадження № 61-6468зпв18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам, пішоходам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті.

Припис частини другої статті 1188 ЦК України підлягає застосуванню за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

У разі якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці.

У пункті 55.1 постанови від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що за змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди.

З огляду на це припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовується не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі).

Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.

Так ОСОБА_5 як водій рейсового автобуса VOLKSWAGEN CRAFTER р.н. НОМЕР_3 , у якому їхала дочка позивачів, хоча і став учасником ДТП, проте його вину не встановлено. Матеріали справи також не містять відомостей щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР. Поведінка водія ОСОБА_5 не була визнана протиправною. Тобто, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між цією поведінкою та завданою шкодою. Посилання скаржника на висновок експерта № 178 від 28.10.2020, за яким у крові трупа ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,78 проміле, не встановлює неправомірності його діяння і зв`язку між такою поведінкою та завданою шкодою.

Для цивільної відповідальності відповідача у вигляді відшкодування ним шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки під керуванням його водія, за правилами статті 1187 ЦК України, наявність його вини у вчиненні ДТП, не має значення, водночас, однією із обов`язкових умов для такого виду відповідальності є об`єктивна сторона цього виду відповідальності, тобто зміст порушення, який полягає у неправомірності дій відповідача (протиправність поведінки заподіювача шкоди) при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки (при керуванні транспортним засобом), внаслідок якої сталась ДТП, у якій загинув пасажир.

При цьому судом беруться до уваги обставини, за яких вчинено ДТП, наявність у діях водія відповідача ознак неправомірної поведінки під час керування транспортним засобом. Також суд враховує, що відповідач ТОВ «БАРІСТРАНС», як роботодавець водія ОСОБА_3 та власник транспортного засобу, є відповідальною особою за випуск технічно справного транспортного засобу та допуск до керування ним водія придатного за станом здоров`я. Вказані обставини є умовою покладення на відповідача обов`язку відшкодування шкоди без вини.

Отже вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що моральна шкода, завдана позивачам смертю їх дочки, підлягає відшкодуванню незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості(абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (див. висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Суд першої інстанції вважав, що розумним і справедливим грошовим відшкодуванням позивачам моральної шкоди буде 200 000,00 грн. кожному. Для визначення цього розміру суд врахував: обставини справи, характер та обсяг страждань, що унаслідок ДТП та її наслідків у них змінився та був порушений нормальний спосіб життя, вони перенесли значне потрясіння, страждання через смерть близької і любимої людини - доньки. Визначаючи розмір шкоди, виходив із засад розумності і справедливості, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини.

З урахуванням обставин справи, які встановлені судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що розмір грошового відшкодування позивачам моральної шкоди, який суд визначив згідно з наведеними ними критеріями, є розумним і справедливим.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Позивачі просили стягнути пропорційно з відповідачів 60000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Скаржник подав до суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та заперечував з приводу розміру таких витрат в апеляційній скарзі.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України).

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення (п. 2 і 6 ч.1 ст. 5 Закону № 3674-VI).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша та друга статті 141 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (речення друге частини другої статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта та п`ята статті 137 ЦПК України).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено.

Позивачі уклали договір про надання професійної правничої допомоги № 3021 та 3025 від 13.08.2020 з адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ». Предметом цього договору було надання правової допомоги зі стягнення грошової компенсації за спричинену їм шкоду, виключно за подією, що зазначена в предметі цього договору шляхом: аналізу справи, консультування, збору необхідних документів та інформації, складання процесуальних документів, представництво інтересів. У п.4.1. вказаного договору зазначено, що вартість послуг Адвокатського об`єднання та порядок їх сплати передбачено в додатку до цього договору (а.с.53-56, 61-64 т.1)

Згодом сторони уклали Додатки (до договорів № 3021 та 3025) від 01 лютого 2022 року в п. 2 яких зазначено, що вартість правничої допомоги Адвокатського об`єднання визначається шляхом множення кількості затрачених Адвокатським об`єднанням годин на вартість однієї нормо-години роботи, яка становить 3000,00 грн. В пункті 3 Додатку зазначено, клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання, у розмірі, вказаному у п.2 Замовлення протягом п`яти робочих днів з дня отримання клієнтом грошових коштів в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок смерті потерпілого (а.с.57-60, 65-68 т.1).

Відповідно до Ордерів на надання правничої допомоги позивачам на підставі договорів про надання правової допомоги від 13.08.2020 їх інтереси в судах загальної юрисдикції надано представляти адвокату Лабику Р.Р. (а.с.75, 76 т.1).

Враховуючи, що представником позивачів було надано суду належні і допустимі докази на підтвердження понесення витрат на надання професійної правничої допомоги, суд першої інстанції, виходячи з критерію пропорційності, визначив розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000,00 грн. з відповідачів, зокрема, з ТОВ «БАРІСТРАНС» по 7500,00 грн. на кожного з позивачів.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком, враховуючи, що ці витрати є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення цієї справи для позивачів, обсягу наданих адвокатом послуг і відповідають критерію реальності.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення, а зводяться лише до переоцінки доказів.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРІСТРАНС» залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2022 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРІСТРАНС» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 моральної шкоди, витрат на правничу допомогу та на користь держави судового збору - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2023 року.

Головуючий Судді