СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5414/23

пр. № 2/759/2529/23

30 травня 2023 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

У березні 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних у розмірі 10 497,06 грн. та інфляційні втрати у розмірі 56 761,71 грн., витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 1 073, 60 грн., витрати на правову (правничу допомогу) у розмірі 11 917,50 грн.

В обгрунтуванн позовних вимог посилався на те, що 01.04.2020р. Святошинським районним судом м. Києва було винесено рішення по справі № 759/3134/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 103 664,73 грн., судовий збір у розмірі 1 036,45 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 18 057,40 грн., а всього 122 758,58 грн. 05.01.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва виненесно постанову про відкриття виконавчого провадження № 63514656 за виконавчим листом № 759/3134/20 від 30.09.2020р. З дати винесення Святошинським районним судом м. Києва рішення, відповідач не виконує судове рішення в добровільному порядку, не сплатив заборгованості, тобто на 21.03.2023р. борг відповідачем не оплачений. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобово`язання з постановлення судового рішення та відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника, та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. З урахуванням вказаного, позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Інфляційні втрати та три проценти річних були розраховані за період з 15.05.2020р. по 21.03.2023р. Період прострочення грошового зобов`язання становить 1041 днів , а тому 56 761,71 грн. (інфляційне збільшення) + 10 497,06 грн. (3% річних) = 67 258,77 грн. Просить позов задовольнити.

ІІ. Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинстького районного суду м.Києва від 31.03.2023р. відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2020р. стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ФОП « ОСОБА_1 » завдані збитки у порядку регресу у розмірі 103 664,73 грн., судовий збір у розмірі 1036,45 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 18 057,40 грн., а всього 122 758, 58 грн./а.с.8-11/.

На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист.

05.11.2020р. постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Корецькою І.П. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 759/3134//20 виданого 30.09.2020р./а.с.12/.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року по справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до розрахунку представника позивача прострочення грошового зобов`язання становить 1041 днів за період 15.05.2020 до 21.03.2023р.- інфляційне збільшення 56 761,71 грн. та 3 % річних 10 497,06 грн./а.с.21-22/.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та не спростував наданий розрахунок представником позивача.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_2 3% річних у розмірі 10 497,06 грн. та інфляційні втрати у розмірі 56 761,71 грн..

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

25.05.2021р. між АО «Адвокатус» в особі Голови адвоката Самойленка П.М. та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір № 1818 про надання правової (правничої) допомоги /а.с.23-43/.

Відповідно до п.3 додаткової угоди № 1 від 18.03.2023р. актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 1818 від 25.05.2021р. кошти у розмірі 11 917,50 грн. були оплачені готівкою АО «Адвокатус», що також підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 1818 від 18.03.2023р./а.с.24-25/.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 11 917, 00 грн. витрати на правничу допомогу, що підтвердженні матеріалами справи.

Крім того, у відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 1073,60 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.509, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 - 3 % річних у розмірі 10 497, 06 грн. та інфляційні втрати у розмірі 56 761,71 грн. , а всього 67 258,77 грн. (шістдесят сім тисяч двісті п`ятдесят вісім грн. 77 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 11 917,50 грн. та судовий збір у розмірі 1073,60 грн. , а всього 12 991,10 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто одна грн. 10 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко