КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 359/4213/22 Головуючий у І інстанції -Борець Є.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/5989/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Бориспільська міська рада; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та вселення в цей об`єкт нерухомого майна,-

встановив:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовував його тим, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №341 від 23 травня 2006 року над позивачем була встановлена опіка, його опікуном була призначена ОСОБА_2 . Цим же рішенням органу місцевого самоврядування за ОСОБА_1 було закріплено право на житло в квартирі АДРЕСА_1 . Позивач посилався на те, що ОСОБА_2 не впускає його в спірну квартиру та передала її в оренду невстановленим особам. Тому ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а також вселити позивача у вказане житло.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням вимог процесуального та матеріального права, щодо всебічного й повного з`ясування обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів.

Вказує, що суду було надано достатньо доказів того, що саме ОСОБА_2 перешкоджає законному праву позивача зайняти житлове приміщення-квартиру, оскільки вона вважає себе її розпорядником та при наданні показів підтвердила фактичні обставини викладені в позові. Крім того для позивача є незрозумілими висновки суду першої інстанції про відмову у вселені в квартиру, так як позивач в розумінні житлового кодексу є її наймачем, та має реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі.

Враховуючи викладене просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справ нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та на законність рішення суду першої інстанції.

Наголошує на тому, що твердження апелянта про те, що він є членом сім`ї наймача не відповідають дійсності в розумінні ст. 64 ЖК Української РСР. Вказує, що апелянт вже близько 10 років не проживає в спірні квартирі. Наголошує на не доведеності факту вчинення перешкод з її боку в користуванні квартирою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

28 березня 2003 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради видав ОСОБА_7 ордер №12 (а.с.11), на підставі якого вона та члени її сім`ї, яка складалась з дочки ОСОБА_8 , сина ОСОБА_8 , дочки ОСОБА_9 , зятя ОСОБА_10 , онука ОСОБА_11 , онуки ОСОБА_12 , онука ОСОБА_13 , онуки ОСОБА_14 та онука ОСОБА_1 , набули право на вселення в квартиру АДРЕСА_1 . З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я позивача (а.с.6), та копії довідки про реєстрацію місця проживання особи №20-36-9145 від 27 жовтня 2021 року (а.с.8) вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 . Ці письмові докази свідчать про те, що позивач вселився в спірну квартиру та у встановленому законом порядку набув право користування нею як член сім`ї наймача.

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №341 від 23 травня 2006 року (а.с.13) над ОСОБА_1 була встановлена опіка, його опікуном була призначена ОСОБА_2 . Цим же рішенням органу місцевого самоврядування за позивачем було закріплено право на житло в квартирі АДРЕСА_2 . Зі змісту листа начальника служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради №01-25-671 від 7 жовтня 2022 року (а.с.46) вбачається, що в змісті рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №341 від 23 травня 2006 року була допущена описка: за позивачем було закріплено право на житло в квартирі АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 досяг повноліття. Це підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я позивача (а.с.6).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що підстави для зобов`язання ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а також для примусового вселення ОСОБА_1 у вказаний об`єкт нерухомого майна відсутні.

Судом першої інстанції вказано, що сама по собі незаконна передача цього об`єкта нерухомого майна у користування інших осіб є підставою для їх виселення з квартири, а не для покладення на ОСОБА_2 неконкретизованого зобов`язання не чинити позивачу перешкоди у користуванні житлом. Зокрема, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_15 не подали жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 відмовила позивачу у передачі ключів від вхідних дверей квартири або вчинила інші дії, спрямовані на його фізичне потрапляння у спірне приміщення.

Однак з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк, провадиться в судовому порядку.

Згідно з ч.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

У відповідності до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з ч. З ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У відповідності до приписів ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особисто виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника . При призначені опікуна для малолітньої особи враховується бажання підопічного.

В силу ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою згодою.

Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах із підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України №34/166/131/88 від 26.05.99 затверджено правила опіки та піклування.

Абзацом 2 пункту 1.2 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року, опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

Відповідно до п.4.12 Правил опікун зобов`язаний:

-дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

-опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток.

-вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави.

-вчиняти правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун, його дружина, чоловік та близькі родичі (батьки, діти, брати, сестри) не можуть укладати з підопічним договорів, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування за договором позички, а також не може здійснювати дарування від імені підопічного і зобов`язуватися від його імені порукою.

-вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

-дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Якщо малолітня особа може самостійно визначити свої потреби та інтереси, опікун, здійснюючи управління її майном, повинен враховувати її бажання. Якщо підопічний є власником нерухомого майна або майна, яке потребує постійного управління, опікун може з дозволу органу опіки та піклування управляти цим майном або передати його за договором в управління іншій особі, окрім майна, що знаходиться в іншій місцевості, опіка над цим майном встановлюється органом опіки та піклування за місцезнаходженням майна.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 досяг повноліття, юридична дія рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №341 від 23 травня 2006 року в частині, що стосується позивача, припинилась. Однак ця обставина жодним чином не свідчить про припинення права ОСОБА_1 на користування квартирою АДРЕСА_1 , адже вказане речове право виникло у позивача у зв`язку з його вселенням в спірну квартиру на підставі ордеру №12 від 28 березня 2003 року.

В матеріалах цивільної справи відсутня копія рішення суду, що набрало законної сили, про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 , на підставі ст.72 або ч.2 ст.107 ЖК України. Тому апеляційний суд критично оцінює посилання ОСОБА_2 на те, що у позивача припинилось право на житло в спірній квартирі. Цей довід не відповідає дійсності.

Зі змісту довідки начальника СДОП ВП Бориспільського РУП ГУ НП в Київ-ській області від 15 березня 2022 року (а.с.17) вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають невідомі люди, які не впускають ОСОБА_1 у приміщення.

Зі змісту іншої довідки ДОП Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області від 14 жовтня 2022 року (а.с.52-53) та письмових пояснень ОСОБА_3 від 13 жовтня 2022 року (а.с.49) вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_3 разом з її чоловіком ОСОБА_4 , а також дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вони проживають в квартирі на підставі усної домовленості з ОСОБА_2 .

Зі змісту наданих відповідачем пояснень в суді першої інстанції вбачається, що безпосередньо відповідач, який о крім іншого був опікуном позивача і повинен дбати про його права чинить ОСОБА_1 перешкоди у вселенні в спірну квартиру, відмовила позивачу у передачі ключів від вхідних дверей квартири та вчиняє інші дії, спрямовані перешкоджання його фізичному потрапляння у спірне приміщення, а саме здала квартиру в найм,що в розумінні ч.1 ст.81 ЦПК України є доказом на підтвердження того відповіда чинить перешкоди в користування квартирою.

Та, відповідно до ст.82 ч.1 ЦПК України обставина яка звільняться від доказування як визнана.

Враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та ухвалення по справі нового судового рішення про задоволення позову як обґрунтованого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Бориспільська міська рада; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та вселення в цей об`єкт нерухомого майна- задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник