ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/961/22
провадження № 2/691/88/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Коваля М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на свою користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом у сумі 637000 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що 04.07.2014 йому пред`явлено підозру в тому, що він 01.07.2014 близько 21 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у будинку по

АДРЕСА_1 , діючи разом із ОСОБА_2 під час раптово виниклої конфліктної ситуації із ОСОБА_3 умисно, з прямим умислом, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесли невстановлену кількість ударів молотком по голові та іншим частинам тіла останнього. Таким чином в результаті нанесених ударів потерпілому ОСОБА_3 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому черепу над лівою вушною раковиною, перелому виличної кістки, забійні рани голови, перелом правого ребра, синці на обох кистях рук, які є тяжкими тілесними ушкодженнями та спричинили смерть.

04.07.2014 Городищенським ВП ГУНП в Черкаській області внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за № 0000313, з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 121 КК України, стосовно підозрюваних ОСОБА_1 та ОСОБА_2

08.07.2014 слідчим суддею Городищенського райсуду відносно підозрюваного ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 02.09.2014, термін дії якого неодноразово продовжувався.

01.12.2014 до Городищенського райсуду на розгляд надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Городищенського району Черкаської області Милаш Г.А., за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою суду від 21.04.2015 відносно обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт строком до 21.06.2015.

Ухвалою суду від 14.03.2016 відносно обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінено запобіжний захід у виді домашнього арешту на особисте зобов`язання строком до 04.05.2016.

Таким чином, ОСОБА_1 підозрювався, а в подальшому обвинувачувався у вчиненні тяжкого злочину, до нього застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження. Він 9 місяців утримувався під вартою, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на життя людини. В результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, тривалого судового розгляду, йому було спричинено моральну шкоду, що полягає у його душевних стражданнях та потребувало додаткових зусиль в організації свого життя. Такі обставини негативно впливали на звичайний життєвий ритм ОСОБА_1 протягом майже 9 років.

У період досудового слідства та розгляду справи судом, ОСОБА_1 заперечував свою винуватість у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Вироком Городищенського райсуду від 29.11.2021 ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13.09.2022, апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Городищенського райсуду від 29.11.2021 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишено без змін.

Позивач вважає, що в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, що спричинена йому незаконним перебуванням під слідством та судом з 04.07.2014 по 13.09.2022, тобто 8 років, 2 місяці та 9 днів.

Розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування на свою користь, ОСОБА_1 оцінює у розмірі 637000 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 вимоги свого довірителя ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі та пояснила, що останньому було пред`явлено підозру, що він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння знаходився по АДРЕСА_1 , та молотком наніс тілесні ушкодження ОСОБА_3 , внаслідок якого останній помер. Його дії були кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України. 04.07.14 були внесенні відомості до ЄРДР стосовно підозрюваних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 08.07.2014 слідчим суддею Городищенського райсуду відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 02.09.2014, який було продовжено. 01.11.2014 до Городищенського райсуду скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21.04.2015 було змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, який потім було продовжено, а у подальшому змінено на особисте зобов`язання. Вироком суду від 29.11.2021 року ОСОБА_1 визнаний невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 121 КК України та ухвалою Черкаського апеляційного суду вирок Городищенського райсуду залишено без змін. Таким чином, з 04.07.2014 по 13.09.22 ОСОБА_1 тривалий період підозрювався, а потім обвинувачувався у вчиненні тяжкого злочину. До нього застосовувались запобіжні заходи, а саме, тримання під вартою 11 місяців, потім домашній арешт і особисте зобов`язання, тобто з 04.07.2014 по 13.09.22, 8 років 2 місяці 9 днів ОСОБА_1 перебував під слідством, а потім під судом, до моменту визнання його невинуватим. Упродовж судового розгляду обвинувачений вини не визнавав у вчиненому кримінальному правопорушенні та здійснював захист за допомогою захисника. Фактично ОСОБА_1 завдано шкоду внаслідок його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання. Вказана шкода відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до проведених розрахунків, адвокат вважає, що за період часу - 98 місяців та 9 днів, сума відшкодування складає 637000 грн., які слід стягнути із Державного бюджету України шляхом списання коштів через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 . Обрахування розміру відшкодування проводилося з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Її довіритель дійсно не звертався до медичних закладів щодо погіршення стану здоров`я, але позовні вимоги мотивовані виключно перебуванням тривалого періоду під слідством і судом.

Представник Черкаської обласної прокуратури подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду є виправдувальний вирок Городищенського райсуду від 29.11.2021, який залишений в силі ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13.09.2022.

Відомості за фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 внесено до ЄРДР 04.07.2014 за № 0000313 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України стосовно підозрюваних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Досудове розслідування здійснювалось Городищенським ВП ГУНП в Черкаській області. Слідчим суддею Городищенського райсуду 08.07.2014 стосовно підозрюваного ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 02.09.2014, який в подальшому продовжений до 01.11.2014.

До Городищенського райсуду 01.12.2014 направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Городищенського райсуду від 21.04.2015 стосовно обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці.

Ухвалою Городищенського райсуду від 14.03.2016 стосовно обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінено запобіжний захід у виді домашнього арешту на особисте зобов`язання з строком на два місяці.

Вироком Городищенського райсуду від 29.11.2021, який набрав законної сили 13.09.2022 ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (злочину).

Прокурор вважає, що розмір відшкодування, наведений у позовній заяві, є не обґрунтованим і безпідставним. ОСОБА_1 повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований розрахунок суми, яку він просить стягнути.

Перераховані у позові ОСОБА_1 страждання, не підтверджуються жодними доказами, тобто позивачем не доведено та не надано доказів погіршення фізичного, та психологічного стану, як це передбачено чинним законодавством. Останнім не доведено факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою позивачем шкодою.

У судовому засіданні прокурор Щербина М.Ю. заперечував щодо задоволення позовних вимог, вважає, що розмір відшкодування наведений у позовній заяві не обґрунтований та безпідставний, оскільки позивачем не обґрунтовані обставини спричинення моральної шкоди та не надано доказів заподіяння такої шкоди. З урахуванням позиції, викладеної у постанові Верховного суду від 15.12.2020, що визначаючий розмір відшкодування шкоди, слід керуватися принципом розумності, можливості та стабільності відшкодування моральної шкоди, розмір має бути не більшим ніж достатній для нормального задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до безпідставного збагачення. Тому при визначенні розміру відшкодування, необхідно врахувати обсяг страждання, фізичного болю, тяжкість душевних психічних страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення майнових витрат, їх тривалість, тяжкість, ступінь, потім зниження престижу, репутації, час та можливість яка необхідна для відновлення попереднього стану і сама можливість такого відновлення. Всі доводи позивачу слід обґрунтувати, надавши відповідні докази, оцінити їх та визначати розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, розумності, допустимості та справедливості. Прокурор вважає, що позивачем ОСОБА_1 не надано відповідних доказів якого рівня страждань він зазнав, розмір відшкодування занадто завищений, а тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Державної казначейської служби України Ярош С.В. подав до суду відзив на позовну заяву та зазначив, що не погоджується з вимогами у повному обсязі на підставі наступного. Так, досудове розслідування кримінального провадження, за незаконність якого ОСОБА_1 вимагає відшкодування моральної шкоди, здійснювалось працівниками Національної поліції в Черкаській області. Казначейство вважає, що оскільки позивач вимагає відшкодування шкоди за дії вчинені, в тому числі і працівниками ГУ Національної поліції в Черкаській області, відповідно, зазначений орган державної влади повинен бути залучений у справі в якості співвідповідача, адже його незалучення як належного співвідповідача у справі, позбавило можливості подання суду пояснення та обґрунтування законності своїх дій при кримінальному переслідуванні позивача.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду не обов`язково мають завдати особі моральну шкоду. Згадана шкода не презюмується і має бути доведена відповідно до вимог чинного законодавства.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно ОСОБА_1 , з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Казначейство вважає за необхідне зауважити, що позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів. Водночас вважає, що позивачем правильно обраховано період перебування під слідством та судом, а саме, з 04.07.2014 по 13.09.2022, або 8 років, 2 місяці та 9 днів, загалом 98 місяці та 9 днів.

У судовому засіданні представник Державної казначейської служби України Ярош С.В. заперечував щодо задоволення позову, пояснивши, що підтримує позицію Черкаської обласної прокуратури та зазначив, що належним способом захисту порушеного права позивача є стягнення з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету визначеної судом суми шкоди. Відповідачем є держава Україна, в особі її органів, а оскільки досудове розслідування проводилось органами внутрішніх справ, то ГУНП Черкаської області повинне бути залучено у якості співвідповідача. Щодо відшкодування моральної шкоди, вважає, що сам факт визнання невинуватості позивача не може бути належним доказом завдання позивачу моральної шкоди. Доказів від медичних закладів позивачем не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Щодо визначеного розміру моральної шкоди, то позивачем зазначено суму 637000 грн. із розрахунку, що мінімальний розмір заробітної плати становив 6500 грн. Однак на час звернення позивача до суду, мінімальний розмір заробітної плати збільшився та становив 6700 грн., а тому враховуючи, що позивач перебував під слідством і судом 96 місяців та 9 днів, то мінімальний розмір моральної шкоди повинен становити 658610 грн. Однак при ухваленні судового рішення просив врахувати, що клопотання зі сторони позивача про збільшення позовних вимог, до суду не надходило.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Вироком Городищенського райсуду від 29.11.2021, ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (злочину).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13.09.2022, апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Городищенського райсуду від 29.11.2021 щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З положень ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у ст. 56 Конституції України, ст. 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

За змістом положень п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

За змістом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

За нормами ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода, ст. 3 вказаного Закону.

Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вище вказаного Закону.

Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, у разі постановлення виправдувального вироку суду, особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного застосування запобіжного заходу, незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018, справа № 686/23731/15, дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

У п. 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 у справі № 607/10144/18.

Зі змісту вироку (абз. 3 а.с. 16 вироку) вбачається, що підозра обвинуваченому ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України, була оголошена 04.07.2014. Тому саме з цієї дати слід рахувати початок строку кримінального переслідування останнього.

Остаточне рішення у справі (ухвала Черкаського апеляційного суду) прийнято 13.09.2022.

Таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 8 років 2 місяці та 9 днів, загалом 98 місяці та 9 днів.

Позивач звернувся з позовом до суду 18.10.2022.

Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 01.01.2022 установлений у сумі 6500 грн., з 01.10.2022 та станом на день винесення рішення, розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі складає 6700 грн.

Таким чином, розмір відшкодування позивачеві становить 658609,97 грн. (98х6700+(6700/30=223,33х9=2009,97).

Разом із тим, представник позивача в судовому засіданні зазначила, що їй відомо те, що розмір мінімальної заробітної плати збільшився, однак збільшувати позовні вимоги позивач не бажає та наполягає на стягненні заявленої у позовній заяві суми 637000 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову в межах заявлених позивачем вимог у сумі 637000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

У п. 3, 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

Відповідно до п. 3 ч. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2011 № 215 «Про затвердження положення про Державну казначейську службу України», Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Із запереченнями Державної казначейської служби України про те, що у позові слід відмовити оскільки до участі в справі у якості співвідповідача мало бути залучено Головне управління Національної поліції, слідчі якого здійснювали досудове розслідування, суд не погоджується, оскільки відповідачем за даним позовом є держава як учасник цивільних відносин, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади, а в даному випадку, через орган прокуратури, який здійснював нагляд за досудовим розслідуванням і в подальшому підтримував обвинувачення в суді.

Суд також не погоджується із запереченнями Державної казначейської служби України про те, що позов пред`явлено до органів державної влади (юридичних осіб публічного права), оскільки в прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути відшкодування саме з Державного бюджету через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280 282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом у сумі 637000 (шістсот тридцять сім тисяч) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 18.05.2023.

Суддя Л. В. Подорога