КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року місто Київ

Справа 367/5468/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10155/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

секретар судового засідання Вєтчінова О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Гапон Сергія Васильовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2023 року

апеляційною скаргою Київської обласної прокуратури на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2023 року

апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Київській області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконною бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Гапона С.В. звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Київської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України та просив стягнути з Державного бюджету України 697 515 гривень 80 копійок моральної шкоди та відшкодувати витрати на правову допомогу в даній цивільній справі.

В обгунтування позовних вимог посилається на те, що 07.05.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001597 за заявою ОСОБА_2 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення із попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.190 КК України.

Досудове розслідування здійснюється за фактом того, що громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період часу з 04.08.2012 по 04.02.2015 шляхом обману заволоділи грошовими коштами ОСОБА_2 у розмірі 664 493,00 грн. та 1 974 доларів США, які він виплачував їм за будівництво власних квартир, а також грошовими коштами, які позивач витратив на ремонтні роботи у цих квартирах, однак право власності на квартири не передали.

З самого початку досудового розслідування ОСОБА_2 , користуючись правами, визначеними ст.56 КПК України, враховуючи, що правоохоронними органами не здійснювалося належного досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, неодноразово звертався з клопотаннями до слідчого та прокурора про проведення слідчих та розшукових дій. В порушення ст.220 КПК України зазначені клопотання залишені без розгляду (відповіді на зазначені клопотання не отримувалися, згідно матеріалів кримінального провадження слідчі та розшукові дії, про проведення яких просив потерпілий у вищезазначених клопотаннях не проведені).

Незважаючи на очевидність і наявність всіх доказів розміру спричиненої ОСОБА_2 матеріальної шкоди, залишається невірно визначеною правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч.2 замість ч.4 ст.190 КК України.

Потерпілий також неодноразово оскаржував до суду неправомірні рішення, бездіяльність слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні.

Факти протиправної бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування та органів прокуратури встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили (ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 14.06.2017 по справі №367/3896/17, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 27.12.2017 по справі №367/3896/17 та ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 10.10.2018 по справі №367/3896/17) та Київської обласною прокуратурою (лист від 21.12.2020 вих. №09/3-766вих-20), а також іншими матеріалами, долученими до позовної заяви.

Копії вищевказаних ухвал Ірпінського міського суду Київської області потерпілим з відповідними клопотаннями про проведення слідчих та процесуальних дій неодноразово направлялися до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції, Головного управління Національної поліції в Київській області, Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, Прокуратури Київської області.

Проте, клопотання і ухвали Ірпінського міського суду Київської області залишені без реагування. Факт невірної кваліфікації, а також ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 14.06.2017 по справі № 367/3896/17, до теперішнього часу залишені без уваги та належного реагування, як з боку слідчого, так і з боку процесуального керівника, що підтверджується витягами з ЄРДР по кримінальному провадженню №0001597 від 07.05.2016, від 25.08.2020, від 26.01.2021 та 24.03.2021.

Крім того, про бездіяльність органів прокуратури, зокрема прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчика С.С., свідчать факти неналежного розгляду клопотань ОСОБА_2 , а саме, надання безпосередньо ОСОБА_5 відповіді або направлення їх для розгляду до СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області без вирішення поставлених у клопотаннях питань.

Лише листом від 21.12.2020 вих.№09/3-766вих-20 Київська обласна прокуратура повідомила про те, що у зв`язку з неефективним досудовим розслідуванням кримінального провадження його здійснення доручено Києво-Святошинському ВП ГУ НП у м. Києві.

Таким чином, у період часу з 07.05.2016 по 21.12.2022 (1 721 день) слідчі Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області внаслідок протиправної бездіяльності при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001597 від 07.05.2016 не виконали вимог КПК України та Закону України "Про Національну поліцію" щодо дотримання розумних строків.

Станом на 22.12.2022 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не завершено, винні особи до встановленої законом відповідальності не притягнуті.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури було завдано моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях та приниженні, а саме: розчарування діяльністю правоохоронних органів (органу досудового розслідування та прокуратури); глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим досудовим розслідуванням; тривала невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; стурбованість і постійна тривога.

У зв`язку із зазначеним, повивач вважає, що справедливим розміром моральної шкоди, яку йому повинна відшкодувати держава за тривалу протиправну бездіяльність органу досудового розслідування та прокуратури, є сума у розмірі шкоди, яку йому завдано внаслідок кримінального правопорушення, а саме 697 515 гривень 80 копійок, яку і просить стягнути з Державного бюджету України на його користь та просив відшкодувати витрати на правову допомогу в даній цивільній справі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 к.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2023 року клопотання представника позивача адвоката Гапона С.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі №367/5468/22 за позовом ОСОБА_2 до Київської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, у розмірі 162 (сто шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року, Срібна А. Р. в інтересах Головного управління Національної поліції у Київській області направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Вказує, що рішення суду прийнято за не повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відносно позивача Головним управлінням жодних передбачених в ст.2 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» дій не вчинялись.

Зазначає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що ГУНП в Київській області було вчинено проти позивача незаконні дії.

Реалізація механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Судові рішення про задоволення скарг заявника, який є позивачем у цій справі, на дії (бездіяльність) та процесуальні рішення слідчих не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Заявник (потерпілий) в кримінальному провадженні у разі незгоди з діями (бездіяльністю) органу досудового розслідування або прокуратури вправі їх оскаржити. Іншого способу захисту прав заявника (потерпілого) закон не передбачає.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому відповідачами моральної шкоди, яка передбачена частиною другою статті 23 ЦК України, та на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій працівників ГУНП в Київській області факту, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначених органів та їх вини в заподіянні цієї шкоди.

Вважає вимоги позивача про стягнення компенсації у розмірі 697515,80 грн. необґрунтованими та такими. що базуються лише на припущеннях.

Враховуючи те, що позивач не навів доводів, з яких він виходив, визнаючи розмір завданої моральної шкоди, а також не обґрунтував існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним на його думку діянням, не надавши документального підтвердження погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, викликаних неправомірними діями або бездіяльністю органу досудового розслідування на думку позивача, вимоги позовної заяви є такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись рішенням та додатковим рішенням, Гапон С.В. в інтересах ОСОБА_2 направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 697 515 грн 80 к. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 22 500 грн 00 к. витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує, що рішення суду є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин справи.

Вказує, що хоч суд дійшов висновку про те, що позивачу в результаті бездіяльності органу досудового слідства та прокуратури, надмірної тривалості кримінального провадження позивачу завдано моральної шкоди, однак суд визначаючи розмір компенсації у розмірі 5000 грн не врахував вимоги розумності та справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Як встановлено судом при розгляді справи на момент звернення позивача з позовом до суду, досудове розслідування органами поліції проводилося 6 років 7 місяців, а на дату ухвалення оскаржуваного рішення повних 6 років 11 місяців. Таким чином, внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури позивач фактично позбавлений можливості відшкодувати завдану тривалістю кримінального провадження шкоду.

Зауважує, що оскаржуваним додатковим рішенням не встановлено та відповідачами не доведено не співмірність судових витрат тому вони підлягають стягненню на користь позивача.

Також не погоджуючись із вказаними рішеннями суду, заступником керівника Київської обласної прокуратури Гребець І. Г. направлено 19 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2023 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Вказує, що визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19.03.2020 у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).

Таким чином, позивач повинен довести, що дії чи бездіяльність Київської обласної прокуратури є причиною, а шкода, яка на думку позивача спричинена цією бездіяльністю - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Крім того, визначений позивачем розмір завданої йому моральної шкоди відповідає сумі коштів сплачених ним за придбання квартир, однак жодних доказів, які прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння останньому моральної шкоди до позовної заяви не надано, що у свою чергу не взято до уваги судом першої інстанції.

Шляхом постановлення ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 №686/27885/19)

При ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не взято до уваги, той факт, що органами прокуратури неодноразово проводились оперативні наради щодо обговорення стану досудового розслідування, крім того, надавалися письмові вказівки у кримінальному провадженні № 0001597 та здійснювалися процесуальні дії, передбаченні КПК України.

Київською обласною прокуратурою вживаються заходи щодо забезпечення ефективного нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування забезпечення додержання вимог чинного КПК України при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001597 від 07.05.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В той же час, висновок суду першої інстанції та доводи позивача про надмірно тривале досудове розслідування та порушення розумних строків у кримінальному провадженні є безпідставними, оскільки сам факт зміни органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001597 не спричиняє наслідків порушень цивільно- правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів завдали позивачеві моральної шкоди. Контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого була винесена постанова про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактичність, неминучість, розумність і обґрунтованість витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення судових витрат на користь позивача у розмірі 162 грн є передчасними, а твердження суду щодо документального підтвердження наявності понесених позивачем витрат на правничу допомогу у вказаному розмірі не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Гапон С.В. в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Київській області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської обласної прокуратури на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2023 року.

Від сторони відповідача Київської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу Гапон С.В. в інтересах ОСОБА_2 в якому просить її залишити без задоволення, а судові рішення скасувати та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник прокуратури Касяненко Д.М. та представник ГУНП Чубинський В.С. доводи поданих ними скарг підтримали.

Представник державної казначейської служби до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений.

Позивач та його представник просили розглядати справу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників прокуратури та поліції, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку провідмову в задоволенні апеляційних скарг з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вважав, що в результаті бездіяльності органу досудового слідства та прокуратури, надмірної тривалості кримінального провадження було завдано моральної шкоди позивачеві, а саме порушено нормальні життєві зв`язки позивача, спричинено йому страждання та приниження, психологічне напруження, розчарування, зумовлені тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, вживанням заходів для оскарження їх дій , неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність та відновити свої права.

При цьому, позивачем не доведено розмір спричиненої йому моральної шкоди в заявленому розмірі 697 515,80 грн., що дорівнює розміру спричиненої позивачеві матеріальної шкоди внаслідок кримінального правопорушення, для відшкодування якої встановлено інший порядок.

Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, а також конкретні обставини справи, суд першої інстанції вважав, що на відшкодування моральної шкоди на користь позивача слід стягнути з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як вони в повній мірі відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.

Задовольняючи частково позов, суд вважав встановленими такі обставини, 07.05.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001597 за заявою ОСОБА_2 від 06.05.2016 року було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення із попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.190 КК України. Досудове розслідування здійснюється за фактом того, що громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період часу з 04.08.2012 по 04.02.2015 шляхом обману заволоділи грошовими коштами ОСОБА_2 які він виплачував їм за будівництво власної квартири, а саме отримали від ОСОБА_2 грошові кошти, однак право власності на квартири не передали, чим спричинили йому майнову шкоду. Зазначене також підтверджується витягами із ЄРДР від 25.08.2020, від 26.01.2021, від 24.03.2021.

На підтвердження вчинення відносно ОСОБА_2 вказаного кримінального правопорушення надано попередні договори купівлі-продажу частини житлового будинку від 04.08.2012 №4в/18 та №3В/7.

Згідно попереднього договору купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 04.08.2012 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов`язалися в майбутньому не пізніше кінця І кварталу 2013 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) частини житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , у нотаріальній формі на умовах визначених цим договором.

На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 04.08.2012 ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 355 118 гривень 00 копійок та 1 974 доларів США, що підтверджено розписками.

Згідно попереднього договору купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_3 від 04.08.2012 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов`язалися в майбутньому не пізніше кінця І кварталу 2014 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) частини житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , у нотаріальній формі на умовах визначених цим договором.

На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_3 від 04.08.2012 ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 309 375 гривень 00 копійок, що підтверджено розпискою.

ОСОБА_2 звертався до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області із клопотаннями про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні: клопотання від 11.05.2017 (отримано 16.05.2017 вх.№М-610), клопотання від 15.05.2017 (отримано 16.05.2017 вх.№М-612), клопотання від 16.05.2017 (отримано 16.05.2017 вх.№М-611), клопотання від 16.05.2017 (отримано 16.05.2017 вх.№М-613).

В клопотанні від 16.05.2017 (вх.№М-613) ОСОБА_2 ставилося питання про внесення змін до відомостей кримінального провадження, а саме кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України. 12.06.2017 року ОСОБА_2 подано до Ірпінського міського суду Київської області скаргу на постанову слідчого Жабченка А. від 24.05.2017 року про відмову у задоволенні вказаного клопотання.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14.06.2017 по справі №367/3896/17 дії слідчого Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області Жабченка А.С. щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_2 визнані незаконними. Скасовано постанову слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області Жабченка А.С. від 24.05.2017 про відмову в задоволенні клопотання. Зобов`язано слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області Жабченка А.С. повторно розглянути клопотання потерпілої сторони від 16.05.2017 і прийняти обґрунтоване рішення.

Крім того, ОСОБА_2 27.06.2017 року на адресу Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області було подано скаргу на бездіяльність слідчого та 14.08.2017 на адресу Прокуратури Київської області було подано скаргу на бездіяльність слідчого та прокурора.

13.11.2017 (вх. № 8699) потерпілим до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було подано клопотання про вжиття заходів для арешту квартир, обґрунтовуючи тим, що квартири, які він придбав у ОСОБА_3 на підставі попередніх договорів купівлі-продажу частини житлового будинку, було відчужено третім особам.

22.12.2017 року ОСОБА_2 до Ірпінського міського суду Київської області було подано скаргу на бездіяльність слідчого. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27.12.2017 по справі №367/3896/17 вказана скарга була задоволена. Визнано протиправною бездіяльність слідчого Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області Жабченко А.С., яка полягає у нерозгляді клопотання ОСОБА_2 у строки, визначені кримінально-процесуальним законодавством. Зобов`язано слідчого Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області Жабченко А.С. відповідно до вимог ст. 220 КПК України, розглянути клопотання ОСОБА_2 від 13.11.2017 щодо вчинення процесуальних слідчих дій та прийняти процесуальне рішення за результатами розгляду.

28.09.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з скаргою на бездіяльність слідчого та прокурора.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10.10.2018 по справі №367/3896/17 вказану скаргу задоволено. Визнано протиправною бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Жабченко А.С., яка полягає у нездійсненні жодних процесуальних дій по кримінальному провадженню №0001597 та не розгляді клопотань потерпілого ОСОБА_2 у строки, визначені кримінально-процесуальним законодавством, та прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчика С.С., яка полягає у нездійсненні належного процесуального нагляду у кримінальному провадженні № 0001597 та не розгляді скарг потерпілого ОСОБА_2 у строки, визначені кримінально-процесуальним законодавством, - незаконною. Зобов`язано слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Жабченко А.С. провести належні процесуальні слідчі дії щодо встановлення обставин справи та притягнення винних осіб до відповідальності. Зобов`язано слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Жабченко А.С. розглянути клопотання, подані потерпілим, та прийняти відповідні процесуальні рішення. Зобов`язано прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчика С.С. провести належні процесуальні слідчі дії щодо встановлення обставин справи та притягнення винних осіб до відповідальності. Зобов`язано прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчика С.С. розглянути скарги, подані потерпілим, та прийняти відповідні процесуальні рішення.

Копії вищевказаних ухвал Ірпінського міського суду Київської області потерпілим з відповідними клопотаннями про проведення слідчих та процесуальних дій неодноразово направлялися до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції, Головного управління Національної поліції в Київській області, Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, Прокуратури Київської області (16.10.2018, 13.06.2019, 19.07.2019, 29.01.2020, 29.06.2020, 17.07.2020 року).

20.07.2020, 18.08.2020 потерпілими ОСОБА_2 та ОСОБА_7 до прокуратури Київської області подано клопотання у порядку ст.56 КПК України, та 30.07.2020, 19.08.2020 відповідно, за підписом прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчика С.С. вказані клопотання направлено до СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області для розгляду як звернення громадян.

11.09.2020 адвокатом Гапоном В.С. в інтересах потерпілих, зокрема ОСОБА_2 , до Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області направлено заяву про неефективне процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001597 та про покладення повноважень прокурора у кримінальному провадженні на іншого прокурора, у зв`язку з неефективним здійсненням прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчиком С.С. нагляду за дотриманням законів під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадження.

02.10.2020 року прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчиком С.С. на вказану заяву повідомлено, що розслідування триває та вживаються заходи з метою повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

22.10.2020, 12.11.2020 року адвокатом Гапоном В.С. в інтересах потерпілих, зокрема ОСОБА_2 , до Київської обласної прокуратури направлено заяви про неефективне процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001597 та щодо доручення здійснення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні СВ Головного управління Національної поліції в Київській області.

12.11.2020 прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчиком С.С. на заяву повідомлено, що розслідування триває та вживаються заходи з метою повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Листом від 21.12.2020 №09/3-766вих-20 Київською обласною прокуратурою повідомлено про результати розгляду клопотання адвоката Гапона С.В., зазначено, про те, що слідчим відділом Ірпінського ВП ГУНП в Київській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001597 від 07.05.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.190 КК України. У зв`язку з неефективним досудовим розслідуванням кримінального провадження його здійснення доручено Києво-Святошинському ВП ГУ НП у м. Києві.

05.11.2022 на адресу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області адвокатом Гапоном С.В. направлено клопотання від 02.11.2022 вих.№110/11-22 щодо надання актуального витягу з ЄРДР по зазначеному кримінальному провадженню, а також надання інформації про хід досудового розслідування. Відомості про розгляд даного клопотання відсутні.

Представником відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області на підтвердження заперечень проти позову надано лист Слідчого управління ГУНП в Київській області від 13.02.2023 №639/109/24/25-2023 із довідкою щодо руху кримінального провадження №0001597, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_2 , із якого вбачається, що у кримінальному провадженні було проведено наступні слідчі дії.

Допитано потерпілого ОСОБА_2

23.08.2019 на підставі ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду №367/3896-17 проведено тимчасовий доступ до речей та документів та вилучено оригінали документів, відповідно до яких придбано квартири.

23.08.2019 приватним нотаріусом додано до матеріалів кримінального провадження копії договорів купівлі-продажу вищезазначених квартир.

02.10.2019 з Петропавлівської-Борщагівської сільської ради отримано інформацію щодо відсутності даних щодо гр. ОСОБА_4

02.01.2020 слідчим винесено постанову про доручення проведення судової почеркознавчої експертизи.

ОСОБА_3 в порядку ст. 63 Конституції України відмовився від надання пояснень.

Матеріали вказаного кримінального провадження об`єднано з матеріалами кримінального провадження №0000056 від 11.01.2019, за ч.1 ст.190 КК України, за заявою ОСОБА_7 щодо шахрайських дій ОСОБА_3 , про те, що 20.02.2012 вона уклала попередній договір з представником забудовника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 щодо придбання у власність частини житлового будинку/квартири розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 , перший корпус.

03.03.2020 слідчим винесено постанову про доручення проведення судової почеркознавчої експертизи.

05.03.2020 винесено постанову про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання, а саме: квартиру загальною площею 47,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , належить ОСОБА_9 , квартиру загальною площею 58,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , належить ОСОБА_10 , квартиру загальною площею 130,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , належить ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні № 0001597 від 07.05.2016. адресою: АДРЕСА_6 , належить ОСОБА_10 , квартиру загальною площею 130,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , належить ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні № 0001597 від 07.05.2016.

17.03.2020 направлено до суду клопотання про арешт майна, а саме: накладення арешту на квартиру загальною площею 47,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , належить ОСОБА_9 , квартиру загальною площею 58,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , належить ОСОБА_10 , квартиру загальною площею 130,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , належить ОСОБА_11 , шляхом заборони користування, відчуження та володіння даним майном.

19.03.2020 слідчим суддею винесено ухвалу №367/3896/17 про задоволення клопотання частково.

06.03.2020 призначено судово-оціночну експертизу.

28.01.2020 отримано повідомлення про неможливість проведення експертизи.

24.03.2021 направлено до суду клопотання на отримання тимчасового доступу до оригіналу довіреності від 10.11.2011, виданої ОСОБА_3

19.03.2021 повторно допитано потерпілу ОСОБА_7

19.03.2021 повторно допитано в якості потерпілого ОСОБА_2 .

До матеріалів кримінального провадження додано документ характеристики квартир.

В порядку ст. 40 КПК України надано доручення оперативному підрозділу, з метою збору матеріалів, характеризуючих особу ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , встановлення їх місць проживання.

15.04.2021 направлено до суду клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до оригіналу договору про надання інформаційно-консультативних послуг продавцю нерухомості між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_13 та до печатки ФОП.

Клопотання задоволено частково та надано доступ до оригіналу договору про надання інформаційно-консультативних послуг продавцю нерухомості між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_13 .

Окрім цього, вилучено оригінали розписок ОСОБА_4 щодо отримання нею коштів від ОСОБА_7 , договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_8 , попередній договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1 та попередній договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_9 .

Судом встановлено, що на даний час досудове розслідування триває.

Вищенаведені обставини справи. які суд вважав встановленими є доведеними.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

У статті 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року

у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено правовий висновок про те, що застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, зокрема, складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 1 грудня 2021 року у справі № 308/14232/18, від 1 грудня 2021 року у справі № 180/2044/19, від 1 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19.

Колегія суддів наголошує, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria» (заява № 68490/01) оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди у цій справі, ОСОБА_2 зазначав правовою підставою для відшкодування такої шкоди бездіяльність органів досудового розслідування, очевидно надмірну тривалість (понад 6 років) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження, яке на момент розгляду справи досі триває.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із доведеності факту тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб органами досудового розслідування щодо проведення досудового розслідування за заявою ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення та надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001597 від 07.05.2016 за заявою позивача ( понад 6 років), що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування. Крім того, встановлено систематичне прийняття рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяви ОСОБА_2 про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача та надмірну тривалість досудового розслідування. Зазначені обставини у їх сукупності надають правові підстави для часткового задоволення позову.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з характеру та тривалості завданої шкоди, глибини душевних страждань позивача та стану здоров`я, часу витраченого на захист своїх прав, а також вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерела права.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

Зокрема у рішеннях ЄСПЛ неодноразово було застережено, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Abdulaziz, Cabales and Balkandaliv. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96).

Крім того практикою ЄСПЛ визнано презумпцію моральної шкоди, що означає правило, відповідно до якого, у разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну поведінку щодо неї людина відчуває страждання (моральну школу).

Можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.

Отже, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах.

Колегія суддів не вбачає підстав для збільшення визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, оскільки недоведеними є відповідні доводи апеляційної скарги позивача про наявність підстави для стягнення моральної шкоди в сумі 697 515 гривень 80.

З матеріалів справи вбачається, що в даній справі, слідство проводилось щодо вчинення відносно позивача шахрайських дій. З матеріалів справи вбачається , що відверта бездіяльність мала місце до серпня 2019 року, в подальшому слідчі дії стали проводитись з розумною та допустимою тривалістю, про що свідчать процесуальні документи на підтвердження вчинення таких слідчих дій. Тобто судом встановлено, що бездіяльність мала місце не на протязі всього терміну на який посилається позивач.

Крім того, провівши порівняльний аналіз справ, на які міститься посилання в процесуальних документах позивача, колегія суддів встановила, що в більшому розмірі судами присуджувалось відшкодування моральної шкоди за тривале проведення розслідування злочинів, які вчинялись з приводу ушкодження здоров`я, смерті, а не щодо шахрайства та спричинення шкоди майну. Також в інших справах був встановлений та доведений більший термін бездіяльності органів досудового слідства та прокуратури.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає критеріям розумності та справедливості, встановленому терміну тривалості моральних страждань, обставинам даної справи з урахуванням практики Верховного Суду у подібних справах, а саме: у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 638/13898/19 (стягнено моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, тривалість протиправної бездіяльності посадових осіб 2 роки); у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 761/43915/19 (стягнено моральну шкоду у розмірі 3 000 грн, тривалість протиправної бездіяльності посадових осіб 2 роки); у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 550/336/21 (стягнено моральну шкоду у розмірі 100 000 грн, тривалість протиправної бездіяльності посадових осіб 7 років), але в цій справі розслідувався злочин, щодо вчинення злочину лікарем, внаслідок дій якого була спричинена шкода здоров`ю, а не майну.

Тобто за подібних обставин суди стягували від 2 000 грн до 10 000 грн. Відтак немає підстав вважати, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає судовій практиці в аналогічних справах з урахуванням терміну бездіяльності.

Необхідність зміни встановленого судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди може ґрунтуватися виключно на нових доказах, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, на підставі яких апеляційний суд дійде інших висновків, протилежних висновкам місцевого суду.

Переоцінюючи докази, які були оцінені місцевим судом, суд апеляційної інстанції має зазначити в оскаржуваному судовому рішенні, які порушення норм процесуального права були допущені судом першої інстанції і в чому полягають ці порушення, які норми матеріального права були неправильно застосовані і в чому полягає таке неправильне застосування, тобто має встановити і навести правові підстави для скасування чи зміни рішення. (Аналогічні висновки у постанові Великої палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц п. 97-99).

Відповідних обставин для переоцінки розміру моральної шкоди не встановлено.

Висновок суду першої інстанції у цій справі щодо визначеного судом розміру моральної шкоди є правильним, законним та обґрунтованим. Суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості.

Обставини справи в цій частині встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд першої інстанції дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Доводи апеляційної скарги Київської обласної прокуратури та поліціїпро те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого та певні недоліки в роботі не є підставою для висновку про порушення прав позивача та не свідчить про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування є безпідставними, оскільки у цій справі підставою відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України належних слідчих дій, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги прокуратури про те, що ними вживались дії щодо належного контролю, проводились відповідні наради, не спростовують висновків суду, що слідство триває з 2016 року, тобто має місце надмірна тривалість проведення слідчих дій, яка в тому числі має місце і через не належний контроль з боку прокуратури.

Доводи прокуратури про недоведеність складу правопорушення, яке може бути підставою для відшкодування шкоди є безпідставні.

Судом встановлено і бездіяльність органів досудового розслідування та прокуратури і факт спричинення моральних страждань і прямий причинний зв`язок між бездіяльністю та завданою моральною шкодою.

Доводи апеляційних скарг поліції та прокуратури про недоведеність спричинення позивачу моральної шкоди бездіяльністю відповідачів є безпідставні, оскільки матеріалами справи повністю підтверджено, що позивач змушений витрачати додатковий час для оскарження бездіяльності, тобто змінився його звичайний спосіб життя, внаслідок необхідності оскарження слідчих дій які проводяться з порушенням розумних термінів.

З урахуванням встановлених на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, у контексті цієї справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким з дотриманням норм процесуального та матеріального права перевірено доводи сторін та надано їм належну оцінку.

Доводи апеляційних скарг прокуратури та поліції є фактичним повторенням їх доводів у відзивах на позов, яким суд першої інстанції дав належну оцінку в рішенні суду.

Щодо вимог апеляційних скарг Гапон С.В. в інтересах ОСОБА_2 та Київської обласної прокуратури про скасування додаткового рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2023 року колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Приписами ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема й витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем заявлено про витрати на правничу допомогу, які він поніс у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 22500 грн.

На підтвердження вимог про розподіл судових витрат надано суду: копії договору про надання правової допомоги №17-25/08-20 від 25.08.2020, додаткові угоди № 1 від 30.12.2020, № 2 від 30.12.2021 та № 3 від 30.12.2022 до договору про надання правової допомоги № 17-25/08-20 від 25.08.2020, додатку № 4 від 28.10.2022 до договору про надання правової допомоги № 17-25/08-20 від 25.08.2020, акту приймання - передачі наданих послуг № 1 від 10.04.2023.

Відповідно до п.6 Додатку до Договору про надання правової допомоги № 17-25/08-20 від 25 серпня 2020 року, вартість послуг, передбачених п.п.3.1.-3.10. цього Додатку сплачується протягом 15 днів з дня набрання законної сили остаточним рішенням суду за позовом ОСОБА_2 до Київської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури.

Згідно з п.7 Додатку до Договору про надання правової допомоги № 17-25/08-20 від 25 серпня 2020 року правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печаткою (за наявності).

Згідно Акту № 1 від 10.04.2023 приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги №17-25/08-20 від 25 серпня 2020 року адвокатом здійснено підготовку та подання позовної заяви до суду, вартість яких складає 8000,00 грн, підготовку та подання відповіді на відзив Київської обласної прокуратури, вартість яких складає 5500,00 грн, участь у підготовчому засіданні 01.03.2023 о 10.00 год, вартість якої складає 3000,00 грн, участь у судовому засіданні 20.03.2023 о 10.00 год, вартість якої складає 3000,00 грн, участь у судовому засіданні 10.04.2023 о 12.00 год, вартість якої складає 3000,00 грн, загальна вартість наданих послуг становить 22 500,00 грн.

При цьому, представником позивача в судовому засіданні повідомлено про допущення технічної описки щодо зазначення в даному Акті про прийняття участі в судових засіданнях у справі №367/5469/22 замість вірного №367/5468/22. Вказані пояснення суд приймає до уваги як достовірні, оскільки представником позивача Гапоном С.В. дійсно у вказані дати і час було прийнято участь в судових засіданнях у справі №367/5468/22.

Судові витрати, які позивач поніс у зв`язку з розглядом даної справи та які просить відшкодувати, складаються з витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 22500грн.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги Київської обласної прокуратури про те, що судом не встановлено та не перевірено співмірність судових витрат.

Судом встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Київської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури задоволено частково, витрати, понесені позивачем на професійну правову допомогу також підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а тому на користь позивача підлягають стягненню з Державного бюджету України витрати на професійну правову допомогу у розмірі 162 грн. (5000,00 грн. х 100 / 697515,80 грн.=0,72%; 22500,00 грн. х 0,72%=162,00 грн.).

Тому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції , що витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції доведені та не спростовані відповідачем, однак підлягають відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених вимог.

Доводи апеляційних скарг не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

При вирішенні вказаної справи районним судом правильно визначено характер правовідносин, що виникли між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2023 року постановлені з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційних скаргта перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Гапон Сергія Васильовича в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2023 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська