Постанова

Іменем України

10 травня 2023 року

м. Київ

справа № 759/1805/21

провадження № 61-6946св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року у складі судді Сенька М. Ф.та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Сушко Л. П., Суханової Є. М.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 01 квітня 2013 року за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на транспортний засіб марки «Ford Kuga Універсал-В», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб., номер шасі НОМЕР_1 , білого кольору.

Вказував, що спірний автомобіль було придбано подружжям ОСОБА_6 під час шлюбу, який був зареєстрований 05 липня 2003 року, за спільні кошти в інтересах сім`ї.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано.

24 січня 2017 року ОСОБА_2 продала вказаний вище автомобіль ОСОБА_3 , про що між ними в територіальному сервісному центрі

№ 3244 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Київській області було укладено договір купівлі-продажу № 44/2017/302251.

В наступному ОСОБА_3 25 квітня 2017 року продав цей же автомобіль ОСОБА_4 , про що між ними було укладено договір купівлі-продажу

№ 7281/17/000179.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3244/2017/302251 щодо відчуження автомобіля марки «FORD KUGA Універсал-В», укладений 24 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати цей автомобіль спільною власністю подружжя; витребувати транспортний засіб із чужого незаконного володіння

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано автомобіль «Ford Kuga Універсал-В», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1997 см куб., номер шасі НОМЕР_1 , білого кольору, спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24 січня

2017 року № 3244/2017/302251 про відчуження автомобіля «Ford Kuga Універсал-В», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1997 см куб., номер шасі НОМЕР_1 , білого кольору, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Витребувано у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб «Ford Kuga Універсал-В», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб, номер шасі НОМЕР_1 , білого кольору, від ОСОБА_4 , припинивши його право власності на цей автомобіль. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача, як одного із співвласників, не з його волі, на підставі недійсного правочину, а, відтак, він вправі витребувати це майно у нового власника

ОСОБА_4 на підставі статті 388 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2022 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу

№ 759/1805/21 із Святошинського районного суду м. Києва.

У вересні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що 19 квітня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва відкрито провадження у справі № 759/4476/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Вважала, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки через 5 років після подання позову про поділ спільного майна подружжя він подає інший позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, який є предметом поділу в іншій справі.

У зв`язку з чим, у цій справі вона подала до суду заяву від 15 квітня 2021 року про застосування строку позовної давності, в якій вказувала на те, що ОСОБА_1 пропустив строки позовної давності, з тих підстав, що йому було відомо про відчуження автомобіля, оскільки у провадженні цього ж суду з 2017 року знаходилась справа про поділ майна подружжя, предметом якої був спірний автомобіль і який на момент звернення позивача до суду із поділ спільного майна подружжя вже був нею відчужений.

Вказує, що об`єктивно дізнатися про порушення свого права ОСОБА_1 повинен був на дату подання позову 22 березня 2017 року до відповідачки ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в справа № 759/4476/17.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 - подала відзив на касаційну скаргу в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 05 липня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року було розірвано.

01 квітня 2013 року за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на транспортний засіб марки «Ford Kuga» марки «Універсал-В»», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб, номер шасі НОМЕР_1 , білого кольору, на підставі довідки-рахунку серії від 30 березня 2013 року ДПІ № 950702 та ВМД № 125110006/2012/153191 від 30 листопада 2012 року (а. с. 71, т. 2).

24 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу № 44/2017/302251 зазначеного автомобіля.

Надалі, ОСОБА_3 відчужив автомобіль марки «FORD KUGA Універсал-В», 2012 року випуску на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2017 року № 7281/17/000179 ОСОБА_4 (а.с. 30, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Частинами другою, третьою статті 65 СК України також передбачено, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно з частиною четвертою статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 216 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суди виходили з того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та вибув з володіння позивача, як одного із співвласників, не з його волі, на підставі недійсного правочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Разом з тим, встановлено, що 15 квітня 2021 року представник ОСОБА_9 - ОСОБА_10 - подала до суд першої інстанції заяву про застосування наслідку спливу строку позовної давності. У вказаній заяви зазначено про те, що позивач та його представник ОСОБА_7 були обізнані про відчуження спірного автомобіля ще в грудні 2017 року, а з позовом до суду він звернувся 26 січня 2021 року(а.с. 101-103, т. 1).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

У матеріалах справи наявна відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 від 15 грудня 2017 року № 31/628аз, в якому зазначено, про те, що 24 січня 2017 року спірний автомобіль зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 , а з 26 квітня 2017 року - зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 37, т. 2). Тобто, з часу отримання вказаної відповіді ОСОБА_1 був обізнаний про продаж ОСОБА_2 спірного автомобіля.

У порушення статті 352 ЦПК України, суди вказаних вимог закону та обставин справи не врахували та помилково відхилили доводи ОСОБА_2 про пропуск позивачем строку позовної давності.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, понесені заявником витрати у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції та судом касаційної інстанції підлягають відшкодуванню позивачем на користь заявника.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 658 грн 31 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 3 784 грн 60 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович