Справа №538/822/23
Провадження по справі №2/538/257/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Дугніст А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Перша Лохвицька державна нотаріальна контора, про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . За життя від імені останнього заповіти не складалися та не посвідчувалися. ОСОБА_1 належним чином прийняла спадщину, згідно зі ст. 1270 ЦК України, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Спадкова справа заведена за № 69/2020 у Першій Лохвицькій державній нотаріальній конторі. Інших спадкоємців немає. До складу спадкового майна входить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1713 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказане майно належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка є матір`ю чоловіка позивачки- ОСОБА_2 Останній прийняв спадщину після смерті матері по заповіту, посвідченому виконавчим комітетом Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 30.05.1989 року за реєстром № 92, але не встиг належним чином її оформити. Крім того, до складу спадкового майна увійшли: земельна ділянка площею 0,1510 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою с. Вирішальне, Миргородського (бувшого Лохвицького) району Полтавської області, цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 0,2968 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства, які належали померлому чоловіку позивачки на підставі відповідних Державних актів. Але, на сьогодні отримати Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не має можливості, оскільки при перевірці поданих документів нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори були виявлені розбіжності. А саме, у Державний земельний кадастр була внесена помилкова інформація щодо документа, який є підставою для виникнення права. У Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0677, площею 0,1713 га, з цільовим призначенням- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник- ОСОБА_3 , документ, що посвідчує право- Державний акт від 01.01.2000 серії ПЛ 0000, проте остання була власником вказаної земельної ділянки на підставі Державного акту серії ЯИ № 2919302, виданого на підставі Рішення Вирішальненської сільської ради від 18.12.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 74, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0677. Крім того, у Державному акті серії ЯИ № 918289, виданому на підставі Рішення Вирішальненської сільської ради від 18.12.2009 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 45, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0680 та у Державному акті серії ЯИ № 918288, виданого на підставі Рішення Вирішальненської сільської ради від 18.12.2009 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 44, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0681, сплутані площі. Так, у Державному акті серії ЯИ № 918289 площа земельної ділянки зазначена 0,2968 га замість 0,1510 га, згідно інформації з Державного земельного кадастру, а у Державному акті серії ЯИ № 918288площа земельної ділянки зазначена 0,1510 га замість 0,2968 га, згідно інформації з Державного земельного кадастру. Тобто, земельна ділянка, право на яку посвідчено Державним актом серії ЯИ № 918289, з кадастровим номером :01:001:0680 має площу 0,1510 га, а земельна ділянка, право на яку посвідчено Державним актом серії ЯИ № 918288, з кадастровим номером :01:001:0681 має площу 0,2968 га. Внесення змін чи виправлень до Державного акту на право власності на землю не передбачено. А через вище згадані розбіжності ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки.

Просить суд: встановити факт, що земельна ділянка площею 0,1713 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належала ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯИ № 9919302, виданого на підставі Рішення від 18 грудня 2009 року 31 сесії 5 скликання Вирішальненської сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 74, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0677; встановити факт, що земельна ділянка право на яку посвідчено Державним актом серії ЯИ № 918289, з кадастровим номером :01:001:0680 має площу 0,1510 га, а земельна ділянка, право на яку посвідчено Державним актом серії ЯИ № 918288, з кадастровим номером :01:001:0681 має площу 0,2968 га; визнати за нею право власності на житловий будинок (літ. А-1) з господарськими будівлями та спорудами: сарай-літня кухня (літ. Б), прибудова (літ. б), прибудова (літ. б1), гараж (літ. В), сарай (літ. Г), погріб (літ. Д), вбиральня (літ. Е), огорожа (№ 1), колодязь (№ 2), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1713 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯИ № 9919302, виданого на підставі Рішення від 18 грудня 2009 року 31 сесії 5 скликання Вирішальненської сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 74, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0677, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1510 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлому ОСОБА_2 на підставі державного акту серії ЯИ № 918289, виданого на підставі Рішення від 18 грудня 2009 року 31 сесії 5 скликання Вирішальненської сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 45, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0680; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2968 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлому ОСОБА_2 на підставі державного акту серії ЯИ № 918288, виданого на підставі Рішення від 18 грудня 2009 року 31 сесії 5 скликання Вирішальненської сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 44, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0681.

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 26.04.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 51).

Ухвалою суду від 09.05.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 60).

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 до позову додала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 49).

Представники відповідача- Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області, та третьої особи- Другої Лохвицької державної нотаріальної контори надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутність. (а.с. 55, 58).

Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 статті 316 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.04.1981 року (а.с. 17). Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.06.2015 року (а.с. 11). Чоловік позивачки- ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.02.2020 року (а.с. 10). За життя останній прийняв спадщину після смерті матері по заповіту, посвідченому виконавчим комітетом Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 30.05.1989 року за реєстром № 92, але не встиг належним чином її оформити (а.с. 12). Від імені ОСОБА_2 заповіти не складалися та не посвідчувалися. ОСОБА_1 належним чином прийняла спадщину, згідно зі ст. 1270 ЦК України, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Спадкова справа заведена за № 69/2020 у Першій Лохвицькій державній нотаріальній конторі. Інших спадкоємців немає. До складу спадкового майна входить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1713 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказане майно належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка є матір`ю чоловіка позивачки- ОСОБА_2 . Крім того, до складу спадкового майна увійшли: земельна ділянка площею 0,1510 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою с. Вирішальне, Миргородського (бувшого Лохвицького) району Полтавської області, цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 0,2968 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства, які належали померлому чоловіку позивачки на підставі відповідних Державних актів. Але, на сьогодні отримати Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не має можливості, оскільки при перевірці поданих документів нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори були виявлені розбіжності. А саме, у Державний земельний кадастр була внесена помилкова інформація щодо документа, який є підставою для виникнення права. У Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0677, площею 0,1713 га, з цільовим призначенням- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник- ОСОБА_3 , документ, що посвідчує право- Державний акт від 01.01.2000 серії ПЛ 0000 (а.с. 23-25), проте остання була власником вказаної земельної ділянки на підставі Державного акту серії ЯИ № 2919302, виданого на підставі Рішення Вирішальненської сільської ради від 18.12.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 74, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0677 (а.с. 18). Крім того, у Державному акті серії ЯИ № 918289, виданому на підставі Рішення Вирішальненської сільської ради від 18.12.2009 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 45, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0680 та у Державному акті серії ЯИ № 918288, виданого на підставі Рішення Вирішальненської сільської ради від 18.12.2009 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 44, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0681, сплутані площі. Так, у Державному акті серії ЯИ № 918289 площа земельної ділянки зазначена 0,2968 га (а.с. 19), замість 0,1510 га, згідно інформації з Державного земельного кадастру (а.с. 29-31), а у Державному акті серії ЯИ № 918288площа земельної ділянки зазначена 0,1511 га (а.с. 20) замість 0,2968 га, згідно інформації з Державного земельного кадастру (а.с. 32-34). Тобто, земельна ділянка, право на яку посвідчено Державним актом серії ЯИ № 918289, з кадастровим номером :01:001:0680 має площу 0,1510 га, а земельна ділянка, право на яку посвідчено Державним актом серії ЯИ № 918288, з кадастровим номером :01:001:0681 має площу 0,2968 га. Постановою нотаріуса за вих. № 52/02-31 від 22.07.2023 року ОСОБА_1 з вищевказаних підстав відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 15).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що у правовстановлюючих документах- Державних актах на право власності на земельні ділянки, були допущені неточності у записах, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що згідно довідки № 217 від 17.02.2020 року, виданої Вирішальненської сільською радою, ОСОБА_1 з 1981 року проживала разом зі своїм чоловіком- ОСОБА_2 по день смерті останнього (а.с. 13), що також підтверджується Актом обстеження господарства від 17.02.2020 року (а.с. 14). Кім вищевказаних у рішення земельних ділянок, до складу спадщини входить житловий будинок (літ. А-1) з господарськими будівлями та спорудами: сарай-літня кухня (літ. Б), прибудова (літ. б), прибудова (літ. б1), гараж (літ. В), сарай (літ. Г), погріб (літ. Д), вбиральня (літ. Е), огорожа (№ 1), колодязь (№ 2), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, постановою нотаріуса за вих. № 52/02-31 від 22.07.2023 року ОСОБА_1 з вищевказаних підстав відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок (а.с. 15).

Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення.

За ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності- це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

У 1958 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі- Указ від 26.08.1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі- Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26.08.1948 року та Постановою від 26.08.1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-137цс13 від 18.12.2013 року.

Згідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року за № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» (втратила чинність на підставі наступної Інструкції)

Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло у 1959 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації.

Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Зазначене узгоджується з ДБН A3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який наводить порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, та п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95.

В зазначеному ДБН A3.1-3-94 та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, роз`яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями- державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації.

За п. 3.1. зазначеного порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином, у разі реєстрації збудованого у 1959 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації.

Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно.

З інформаційної довідки, виданої ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім»», право власності на вищевказаний будинок в КП Лубенське МБТІ не зареєстроване (а.с. 40).

Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Наданими суду доказами підтверджено, що у ОСОБА_1 дійсно виникло право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 35-39).

В даному випадку, відповідно до закону спадщина належить ОСОБА_1 з часу відкриття спадщини. Як спадкоємець, позивач має право на набуття майна у власність в порядку спадкування, зобов`язана утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте не може цього робити у нотаріальному порядку.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження об`єктами нерухомого майна та оформити спадщину, зареєструвати право власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за останньою права власності на земельні ділянки та житловий будинок.

Судові витрати суд вважає залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1216-1218, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268-1269, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273, 315 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Перша Лохвицька державна нотаріальна контора, про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом- задовольнити.

Встановити факт, що земельна ділянка площею 0,1713 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належала ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯИ № 9919302, виданого на підставі Рішення від 18 грудня 2009 року 31 сесії 5 скликання Вирішальненської сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 74, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0677.

Встановити факт, що земельна ділянка право на яку посвідчено Державним актом серії ЯИ № 918289, з кадастровим номером :01:001:0680 має площу 0,1510 га, а земельна ділянка, право на яку посвідчено Державним актом серії ЯИ № 918288, з кадастровим номером :01:001:0681 має площу 0,2968 га.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Часниківка, Лохвицького району, Полтавської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , як спадкоємицею за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок (літ. А-1) з господарськими будівлями та спорудами: сарай-літня кухня (літ. Б), прибудова (літ. б), прибудова (літ. б1), гараж (літ. В), сарай (літ. Г), погріб (літ. Д), вбиральня (літ. Е), огорожа (№ 1), колодязь (№ 2), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Часниківка, Лохвицького району, Полтавської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , як спадкоємицею за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на земельну ділянку площею 0,1713 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯИ № 9919302, виданого на підставі Рішення від 18 грудня 2009 року 31 сесії 5 скликання Вирішальненської сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 74, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0677.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Часниківка, Лохвицького району, Полтавської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , як спадкоємицею за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на земельну ділянку площею 0,1510 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлому ОСОБА_2 на підставі державного акту серії ЯИ № 918289, виданого на підставі Рішення від 18 грудня 2009 року 31 сесії 5 скликання Вирішальненської сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 45, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0680.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Часниківка, Лохвицького району, Полтавської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , як спадкоємицею за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на земельну ділянку площею 0,2968 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлому ОСОБА_2 на підставі державного акту серії ЯИ № 918288, виданого на підставі Рішення від 18 грудня 2009 року 31 сесії 5 скликання Вирішальненської сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 44, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0681.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.О. Зуб