Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/858/22
Провадження № 2/945/381/23
10 травня 2023 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю секретаря судового засідання Карабут В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства ПЛЕМРЕПРОДУКТОР СТЕПОВЕ про відшкодування моральної шкоди, -
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 13 березня 2009 року до 01 березня 2022 року він перебував у трудових відносинах з Державним підприємством ПЛЕМРЕПРОДУКТОР СТЕПОВЕ.
Під час перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, будучи на посаді завідуючого током (переведений згідно з Наказом № 43-к від 12 квітня 2018 року) за грудень 2021 року та, будучи підсобним робітником (переведений згідно з Наказом № 10-к від 23 лютого 2022 року) за січень та лютий 2022 року, відповідачем не виплачена позивачу заробітна плата.
01 березня 2022 року відповідно до Наказу Про звільнення № 11-к від 01 березня 2022 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням. При цьому, в день звільнення позивача, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані йому суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів.
Позивач також зазначав, що з 01 березня 2022 року він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про проведення з ним розрахунку заборгованості по заробітній платі, при цьому, відповідач щоразу відмовляв йому у виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим, позивач певний час був позбавлений доходу.
Позивач посилався на те, що внаслідок порушення відповідачем його законних прав, а саме - невиплата відповідачем заробітної плати позивачу, призвела до порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату праці, що спричинило порушення укладу життя позивача, завдало йому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду для захисту своїх прав. Крім цього, моральні страждання позивача, у зв`язку з тривалим неотриманням коштів на проживання, зумовили зміну способу життя його сім`ї, необхідності докладання позивачем додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, у тому числі, двох неповнолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні. Також моральні страждання виразилися в приниженні честі, гідності, ігноруванні прав, втратою, у зв`язку з цим, престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2022 року вказану вище позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, у цивільній справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні.
15 листопада 2022 року ОСОБА_2 - представник позивача ОСОБА_1 до системи «Електронний суд» подав заяву, у якій, посилаючись на положення п. 2) ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, просив суд закрити провадження у справі, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_2 - представника позивача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі; закрито провадження у даній справі, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 не з`явилися, при цьому в матеріалах справи міститься заява, подана 01 березня 2023 року представником позивача до системи «Електронний суд», у якій представник позивача, у тому числі, просить суд проводити розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача Державного підприємства ПЛЕМРЕПРОДУКТОР СТЕПОВЕ, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин.
Суд дослідив матеріали справи і встановив таке:
13 березня 2009 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий різноробочим током до Державного підприємства ПЛЕМРЕПРОДУКТОР СТЕПОВЕ (Наказ № 11-к від 18.03.2019 р.).
12 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 переведений завідувачем току (Наказ № 43-к від 12.04.2018 р.).
23 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 переведений підсобним робітником току (Наказ № 10-к від 23.02.2022 р.).
01 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звільнений з підприємства за власним бажанням, ст. 38 Кодексу законів про працю України (Наказ № 11-к від 01.03.2022 р.) (а. с. 12).
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України Про оплату праці працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до положень ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, в тому числі, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У пунктах 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (із подальшими змінами) роз`яснено, що, відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також зазначено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права, внаслідок чого позивачу було заподіяно моральну шкоду.
Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем його законних прав, а саме - невиплата відповідачем заробітної плати позивачу, призвела до порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату праці, що спричинило порушення укладу життя позивача, завдало йому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду для захисту своїх прав. Крім цього, моральні страждання позивача, у зв`язку з тривалим неотриманням коштів на проживання, зумовили зміну способу життя його сім`ї, необхідності докладання позивачем додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї. Також моральні страждання виразилися в приниженні честі, гідності, ігноруванні прав, втратою, у зв`язку з цим, престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів.
Водночас суд бере до уваги той факт, що вказані вище події, що спричинили позивачу душевних страждань, сталися у період дії воєнного стану.
За таких обставин вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з положеннями ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з положеннями п. 1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131 - 2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Незалежність адвокатури гарантується.
Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
У Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до п. п. 6. 9 ч. 1, ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.
Конституційний Суд України у Рішенні № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, що сторона, яка виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Також у пункті 4 цих Рекомендацій зазначено, що жодна зі сторін не повинна бути позбавлена можливості користуватися послугами адвоката.
У пункті 1 Резолюції (78) 8 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам про безоплатну правову допомогу і юридичні консультації від 2 березня 1978 року зазначено, що ніхто не може бути в силу перешкод економічного характеру позбавлений можливості використання або захисту своїх прав у будь-яких судах, повноважних виносити рішення по цивільних, господарських, адміністративних, соціальних чи податкових справах. З цією метою кожна особа має бути наділена правом на необхідну правову допомогу в судовому провадженні. При розгляді того, чи така допомога є необхідною, слід враховувати: а) фінансові можливості та зобов`язання відповідної особи; b) очікувані судові витрати.
Положеннями п. п. 1), 2) ч. 2 ст. ст. 137 ЦПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Отже, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18, вимога щодо прайс - листа та акта виконаних робіт (послуг) є необов`язковою за умови, що надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.
В матеріалах справи міститься копія Договору № 18ц/22 про надання правової допомоги від 20 липня 2022 року (далі - Договір), укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатським бюро Коробченко та партнери в особі Керуючого Коробченка Дмитра Миколайовича.
Відповідно до з п.п. 4.2. п. 4 Договору гонорар підлягає сплаті виконавцю протягом 3 банківських днів після ухвалення судом першої інстанції відповідного рішення (а. с. 20).
Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133, ч. ч. 1), 2) ч. 2 ст. ст. 137, ч. 1, п. 1), ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 142, ст. ст. 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, -
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства ПЛЕМРЕПРОДУКТОР СТЕПОВЕ про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.
Суддя Н. О. Шаронова