ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

31 травня 2023 року

м. Харків

Справа № 621/249/22

Провадження № 22-ц/818/184/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Центренерго», в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго», в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12 серпня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго», в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи.

В обгрунтування позову зазначає, що вона працює лаборантом хімічного аналізу 4 розряду в хімічному цеху на Зміївській ТЕС. 09.12.2021 року їй було вручено наказ про відсторонення від роботи у зв`язку з ненаданням підтверджуючого документу про обов`язкове щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Оскільки відповідачем були грубо порушені норми законодавства України про працю, в тому числі інших законів, якими здійснення такого щеплення не передбачено, то дії відповідача щодо відсторонення від роботи є незаконними.

Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 911-К від 09.12.2021 про відсторонення ОСОБА_1 від роботи та поновити її право на працю шляхом зобов`язання відповідача допустити її до виконання трудових обов`язків; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи починаючи з 09.12.2021.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 12 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ Зміївської теплової електричної станції ПАТ «Центренерго» №911-к від 09 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи» в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 , лаборанта хімічного аналізу 4 розряду хімічного цеху, з 09 грудня 2021 року без збереження заробітної плати у зв`язку з ухилянням від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 на строк до надання ним сертифікату про вакцинацію або до закінчення дії карантину, встановленому Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусом SARS-CoV-2.

Стягнуто з ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 грудня 2021 року по 03 березня 2022 року включно, у сумі 44 981,32грн. з відрахуванням із цієї суми обов`язкових податків та платежів.

Стягнуто з ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40грн.

Стягнути з ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції на користь держави судовий збір в розмірі 992,40грн.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Центренерго», просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що нормами діючого законодавства не вимагається від власника підприємства або уповноваженого ним органу в обов`язковому порядку звертатися до органу державної санітарно-епідеміологічної служби з проханням щодо внесення відповідного подання про відсторонення працівників, які відмовляються або ухиляються від обов`язкових профілактичних щеплень саме проти гострої респіраторної вірусної інфекції COVID-19.

Зазначаються, що ч.1 ст.46 КЗпП передбачено право власника або уповноваженого ним органу самостійно відсторонювати від роботи вказаних вище працівників без жодних додаткових звернень до будь-яких державних органів.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні наказу про відсторонення позивача від роботи у відповідача було відсутнє належним чином оформлене подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби.

Крім того, оскільки Наказом Міністерства охорони здоров`я від 25 лютого 2022 року №380, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 лютого 2022 року за № 256/37592, було зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», до завершення воєнного стану в Україні», тому відсторонення позивача від роботи у період з 01 березня 2022 року по 03 березня 2022 року не відповідало чинному законодавству України, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що позивач вже був допущений до роботи з 04 березня 2022 року, тому підстави для задоволення позовних вимог про поновлення права позивача на працю шляхом допущення до виконання трудових обов`язків відсутні.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 працює на Зміївській ТЕС ПАТ «Центренерго» лаборантом хімічного аналізу 4 розряду в хімічному цеху.

Зміївська теплова електрична станція є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (надалі - Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго»).

ПАТ «Центренерго» включена до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83.

Міністерство охорони здоров`я України (далі-МОЗ) затвердив перелік організацій, працівників яких обов`язково вакцинуватимуть проти COVID-19, відповідно до наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року №2153.

Змінами внесеними 01 листопада 2021 року, які набрали чинності 09 грудня 2021 року МОЗ додало до переліку працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Відповідачем 11 листопада 2021 року оголошено наказ №1663 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 працівників Змїївської ТЕС ПАТ «Центренерго».

08 грудня 2021 року за номером 05/289 позивача особисто, письмово було повідомлено, що з 09 грудня 2021 року на період дії карантину, профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 є обов`язковим для працівників Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго». Запропоновано до 09 грудня 2021 року надати до відділу охорони праці один з документів, а саме: міжнародний або внутрішній сертифікат, що підтверджує вакцинацію проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 двома або однією дозами; довідку форми № 028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; COVID-сертифікат про одужання від зазначеної хвороби. Також проінформовано, що у разі ненадання зазначених документів згідно зі ст.46 КЗпП України і ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року №1645-ІІІ з 09 грудня 2021 року вона буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на строк до надання сертифіката про вакцинацію або до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню та території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Доведено, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме страховий внесок. Період відсторонення без збереження зарплати не увійде й до стажу, що дає право на щорічну відпустку.

08 грудня 2021 року відповідачем складено акт про відмову надати вказані документи позивачем.

Наказом №911-к від 09 грудня 2021 року по Зміївській ТЕС ПАТ «Центренерго» ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року без збереження заробітної плати у зв`язку з ухилянням від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 на строк до надання ним сертифікату про вакцинацію або до закінчення дії карантину, встановленому Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусом SARS-CoV-2.

На підставі наказу МОЗ України від 25 лютого 2022 року №380 «Про припинення дії наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153», наказом Зміївського ТЕС ПАТ «Центренерго» №137-к від 03 березня 2022 року ОСОБА_1 було допущено до роботи з 04 березня 2022 року до завершення воєнного стану.

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу позову посилається на те, що наказ №911-К від 09 грудня 2021 про відсторонення її від роботи прийняти відповідачем з грубим порушенням норм законодавства України про працю, в тому числі інших законів, якими здійснення такого щеплення не передбачено.

За змістом пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного життя. Поняття приватного життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Тому обмеження, накладені, зокрема, на доступ до трудової діяльності, впливають на приватне життя людини та є втручанням у право на повагу до такого життя. З огляду на вказане спірні правовідносини, пов`язані з оцінкою правомірності відсторонення позивачки, підпадають під дію статті 8 Конвенції.

Критерії правомірного втручання держави у право на повагу до приватного життя людини викладені в пункті 2 статті 8 Конвенції, відповідно до якого органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на цей припис критеріями сумісності заходу втручання у право на повагу до приватного життя з гарантіями статті 8 Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, який відповідає вимогам до якості (доступність, чіткість і зрозумілість, передбачуваність застосування з метою уникнення ризику свавілля); 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає саме зі змісту пункту 2 вказаної статті; 3) чи є відповідний захід нагально потрібним і пропорційним цій меті (необхідним у демократичному суспільстві), тобто, чи є він у ситуації конкретної людини найменш обтяжливим засобом, що дозволяє досягнути визначеної в пункті 2 статті 8 мети. Втручання становитиме порушення гарантій статті 8 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.

Як свідчать матеріали справи позивачка працює в на Зміївській ТЕС ПАТ «Центренерго» лаборантом хімічного аналізу 4 розряду в хімічному цеху. У грудні 2021 року роботодавець відсторонив її від роботи до надання нею сертифікату про вакцинацію або до закінчення дії карантину, встановленому Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусом SARS-CoV-2.

Медична допомога діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику та лікування у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами (абзац п`ятий частини першої статті 3 Закону України № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі Закон № 2801-XII) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом пункту «б» частини першої статті 10 Закону № 2801-XII громадяни зобов`язані у передбачених законодавством випадках робити щеплення. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України (друге речення частини другої статті 30 цього Закону).

Медичне втручання (застосування методів діагностики, профілактики або лікування, пов`язаних із впливом на організм людини) допускається лише в тому разі, коли воно не може завдати шкоди здоров`ю пацієнта. Медичне втручання, пов`язане з ризиком для здоров`я пацієнта, допускається як виняток в умовах гострої потреби, коли можлива шкода від застосування методів діагностики, профілактики або лікування є меншою, ніж та, що очікується в разі відмови від втручання, а усунення небезпеки для здоров`я пацієнта іншими методами неможливе (частини перша та друга статті 42 Закону № 2801-XII).

Статтею 284 ЦК України передбачено, що надання медичної допомоги фізичній особі, яка досягла чотирнадцяти років, провадиться за її згодою. Повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування.

Статтею 43 Закону № 2801-XII визначено, що для застосування методів діагностики, профілактики та лікування необхідна згода інформованого відповідно до статті 39 цих Основ пацієнта.

Частиною шостою статті 12 Закону № 1645-ІІІ також передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження засвідчити це актом у присутності свідків.

Згідно із частиною сьомою цієї статті відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України). За змістом частини другої цієї статті держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта вказаної статті).

Частиною першою статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі, в основному в значенні сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин. Цей термін використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 розділу XV «Перехідні положення»). У законах залежно від важливості та специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших в обсяг поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України (рішення від 09 липня 1998 року № 12-рп/98) офіційно розтлумачив термін «законодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в частині третій статті 21 КЗпП України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

У рішенні № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини).

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 4 Цивільного кодексу України якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону № 2801-XII громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Закон № 1645-ІІІ визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

За статтею 1 Закону № 1645-ІІІ протиепідемічні заходи це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

Стаття 11 цього Закону визначає, що організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян.

Частиною першою cтатті 12 Закону № 1645-ІІІ передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (речення перше та друге частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (речення третє частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України (частина четверта статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань (речення перше частини шостої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України (далі Положення про МОЗ), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153). У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі Перелік № 83), до якого віднесено, зокрема, ПАТ «Центренерго».

Наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року №2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 09 грудня 2021 року, Перелік №2153 було доповнено пунктами 46, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83.

Наказом МОЗ від 30 листопада 2021 року № 2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 31 січня 2022 року, Перелік № 2153 доповнено пунктами 79, згідно з якими до Переліку увійшли працівники органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, комунальних підприємств, установ та організацій.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ №2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 постанову Кабінету Міністрів України №1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану:

фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19;

фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях;

закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану;

пункт 41-6 постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».

Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі №4004-XII та Інструкції № 66.

Підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (абзац шостий частини першої статті 7 Закону № 4004-XII).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 66 з урахуванням змін, внесених наказом МОЗ від 30 серпня 2011 року № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Пунктом 2.5 Інструкції № 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону №4004-XII та Інструкції №66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом №4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року справі №130/3548/21.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що при винесенні наказу про відсторонення позивача від роботи у відповідача було відсутнє належним чином оформлене подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби не грунтується на вимогах закону.

З приводу того, чи переслідувало втручання у право позивачки на повагу до її приватного життя легітимну мету, що випливає зі змісту пункту 2 статті 8 Конвенції, то слід зазначити наступне.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2020 року № 521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39, де зазначено COVID-19.

11 березня 2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 ВООЗ офіційно визнала пандемію COVID-19.

Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова № 211) Кабінет Міністрів України в межах усієї території України встановив карантин на період з 12 березня до 03 квітня 2020 року, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволялося проводити без участі глядачів (уболівальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» назву і текст Постанови № 211 викладено в новій редакції.

У подальшому з огляду на незадовільну ситуацію з поширюваністю коронавірусної інфекції постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 9 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 квітня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928, від 23 грудня 2022 року № 1423 карантин неодноразово продовжувався (останнього разу до 30 квітня 2023 року). Вказані постанови встановлювали низку карантинних заходів та обмежень, суворість яких визначалася з огляду на епідемічну ситуацію в державі та її окремих регіонах.

24 грудня 2020 року МОЗ видало наказ № 3018, яким затвердило «Дорожню карту з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 20212022 роках» (далі Дорожня карта).

З початку реєстрації випадків коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні станом на грудень 2020 року було зареєстровано 821 947 підтверджених випадків коронавірусної хвороби COVID-19 (показник захворюваності склав 2158,2 на 100 тис. населення). На той час одужали від коронавірусної хвороби COVID-19 423 704 людини. За час спостереження зареєстровано 13 733 летальних випадків серед людей з підтвердженим діагнозом коронавірусної хвороби COVID-19 (летальність склала 1,7 %).

Дорожня карта передбачала, що імунізація населення безпечною та ефективною вакциною проти коронавірусної хвороби COVID-19 є найважливішим компонентом стратегії Уряду України в подоланні гострої фази пандемії коронавірусної хвороби COVID-19. Загальною метою здійснення масової вакцинації населення стало припинення поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні.

Виконання заходів Дорожньої карти мало на меті досягнення таких цілей: скоротити тягар смертей, пов`язаних з коронавірусною хворобою COVID-19; скоротити тягар ускладнень для здоров`я, пов`язаних з коронавірусною хворобою COVID-19. Основним завданням Дорожньої карти протягом 20212022 років стало охоплення вакцинацією проти коронавірусної хвороби COVID-19 не менше 50 % населення України. Дорожня карта в первинній її редакції передбачала, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для всіх груп населення та професійних груп (згідно з наказом МОЗ № 2362 від 27 жовтня 2021 року абзац про добровільність цієї вакцинації було виключено).

У пункті 7.3 Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи № 2361 (2021) від 27 січня 2021 року «Вакцини проти COVID-19: етичні, правові та практичні міркування» Асамблея закликала держави-члени Ради Європи і Європейський Союз інформувати громадян про те, що вакцинація не є обов`язковою, і ніхто не здійснює політичного, соціального чи іншого тиску для того, щоб провести щеплення тим, хто сам цього не бажає; переконатись, що ніхто не зазнає дискримінації за те, що він не був вакцинований через можливі ризики для здоров`я або не бажає вакцинуватися.

Вакцинація проти COVID-19 в Україні розпочалася 24 лютого 2021 року вакциною «AstraZeneca». Згодом почали застосовувати інші вакцини: «CoronaVac» (з 13 квітня), «Pfizer» (з 19 квітня), «Moderna» (з 20 липня).

За змістом абзацу третього статті 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» санітарне та епідемічне благополуччя населення це стан здоров`я населення та середовища життєдіяльності людини, при якому показники захворюваності перебувають на усталеному рівні для даної території, умови проживання сприятливі для населення, а параметри факторів середовища життєдіяльності знаходяться в межах, визначених санітарними нормами.

Незважаючи на попередньо задекларовану добровільність вакцинації для всіх професійних груп, відповідно до статті 10 Закону № 2801-XII, статті 12 Закону №1645-ІІІ, пункту 8 Положення про МОЗ та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, 04 жовтня 2021 року МОЗ затвердило Перелік № 2153, який передбачав обов`язкове профілактичне щеплення для окремих категорій працівників проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цього захворювання (вказаний Перелік доповнений наказами МОЗ від 01 та 30 листопада 2021 року № 2393 і № 2664 відповідно). А 27 жовтня 2021 року МОЗ видало наказ № 2362, згідно з яким із Дорожньої карти виключено абзац про добровільність щеплення від COVID-19.

Колегія суддів не вбачає підстав для сумнівів у тому, що у відповідний період Україна, поряд з іншими державами, зазнала значних труднощів у сфері охорони здоров`я. Згідно зі статистичними даними в середньому у 2021 році від COVID-19 в Україні помирало 7 168 осіб на місяць. Коронавірусна інфекція COVID-19 у тому році стала другою за частотою причиною смертей українців (12 %) після серцево-судинних захворювань (60,2 %) (https://opendatabot.ua/open/death-statistics). Вказане зумовлювало необхідність вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності» та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.

Нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

У своїй постанові від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21 Велика Палата Верховного Суду зазначає:

«…що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо».

«…в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів».

Вирішуючи справу суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини справи, не перевірив чи можливо було досягнути поставленої підприємством мети шляхом застосування менш суворих, а ніж відсторонення працівника від роботи, заходів.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на Зміївській ТЕС ПАТ «Центренерго» лаборантом хімічного аналізу 4 розряду в хімічному цеху. Формально вона належала до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до листа від 08 грудня 2021 року ОСОБА_1 була ознайомлена з необхідністю обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. Також позивачка була повідомлена про необхідність надання відділу охорони праці не пізніше 09 грудня 2021 року один з документів, а саме: міжнародний або внутрішній сертифікат, що підтверджує вакцинацію проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 двома або однією дозами; довідку форми № 028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; COVID-сертифікат про одужання від зазначеної хвороби. Також проінформовано, що у разі ненадання зазначених документів згідно зі ст.46 КЗпП України і ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року №1645-ІІІ з 09 грудня 2021 року вона буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на строк до надання сертифіката про вакцинацію або до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню та території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Доведено, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме страховий внесок. Період відсторонення без збереження зарплати не увійде й до стажу, що дає право на щорічну відпустку. 08 грудня 2021 року відповідачем складено акт про відмову надати вказані документи позивачем.

Згідно з наказом Зміївського ТЕС ПАТ «Центренерго» №911-к від 09 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року без збереження заробітної плати у зв`язку з ухилянням від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 на строк до надання ним сертифікату про вакцинацію або до закінчення дії карантину, встановленому Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно п.п.1.1-1.6, 3.1-3.10 положення «Про хімічний цех», затвердженого директором Зміївського ТЕС ПАТ «Центренерго» від 04 вересня 2019 року хімічний цех є самостійним структурним виробничо-тихнічним підрозділом Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго».

Хімічний цех в адміністративному відношенні підпорядковується електростанції, а в виробничо - технічному відношенні заступнику головного інженера з експлуатації.

Керівником цеху являється начальник хімічного цеху.

Хімічний цех організований для проведення процесів водопідготовки та контролю водно-хімічного режиму роботи устаткування електростанції.

Цех створюється та ліквідується наказом директора Зміївського ТЕС ПАТ «Центренерго».

В своїй діяльності персонал хімічного цеху повинен знати і керуватися нормативно-правовими документами - це правила, норми, регламенти положення стандарти, інструкції і інші документи, обов`язкові для виконання.

Керівництво хімічним цехом здійснюється начальником цеху на основі єдиноначальності.

Чисельний склад хімічного цеху встановлюється штатним розкладом, затвердженим директором Зміївської ТЕС у межах нормативної чисельності, установленої на ТЕС, погодженої з ПАТ "ЦЕНТРЕНЕРГО».

Структура і чисельний склад хімічного цеху затверджується директором Зміївської ТЕС відповідно до типових структур апарата керування і нормативами чисельності керівників, фахівців і службовців з урахуванням обсягів роботи й особливостей виробництва, погодженого з ПАТ "ЦЕНТРЕНЕРГО".

До складу хімічного цеху входять: загальноцеховий персонал; оперативний персонал в тому числі персонал паливної лабораторії та експреслабораторії; персонал центральної лабораторії; персонал ремонтної дільниці (ремонтний персонал хімводоочищення, ремонтний персонал блочної знесолюючої установки (БЗУ).

Загальноцеховий персонал - заступник начальника цеху, інженер 1 категорії, інженер 2 категорії, технік 1 категорії, старший комірник, табельник, прибиральник виробничих приміщень підпорядковуються безпосередньо начальнику хімічного цеху, а під час його відсутності особі, яка. виконує його обов`язки.

Загальноцеховий персонал веде технічну документацію і звітність про діяльність цеху, оперативну роботу з персоналом, забезпечує персонал цеху необхідним інвентарем, документацією, інструментом, матеріалами, спецодягом, утримує у чистоті приміщення і територію, закріплену за цехом, веде облік робочого часу.

Заступник начальника цеху організує і проводить роботу з оперативним персоналом цеху відповідно до керівних документів і діючих положень. Є відповідальною особою за організацію праці експлуатаційного персоналу, надійну і економічну експлуатацію, закріпленого за цехом устаткування.

Оперативний персонал здійснює цілодобове оперативне та технічне обслуговування та експлуатацію устаткування цеху, ведення контролю водно-хімічного режиму хімводоочищення, енергоблоків, якості твердого палива, яке поступає на електростанцію та використовується. Оперативний персонал, підпорядковується начальнику зміни цеху електростанції, який в свою чергу підпорядковується начальнику зміни станції та заступнику начальника цеху.

Персонал центральної лабораторії, який очолює начальник лабораторії з контролю виробництва, здійснює періодичний контроль водно-хімічного режиму блоків, водопідготовки, палива, олив, газу тощо, бере участь у заходах, спрямованих на удосконалення технологічних процесів обробки води та отримання чистого пару. До складу персоналу центральної лабораторії входить персонал водної групи , персонал мастильної групи, персонал санітарно-промислової групи.

Персонал хімічної лабораторії підпорядковується начальнику лабораторії з контролю виробництва, який у свою чергу, підпорядковується начальнику цеху, або особі, яка виконує його обов`язки.

Ремонтна дільниця хімічного цеху складається з ремонтного персоналу хімводоочищення та ремонтного персоналу блочної знесолюючої установки в тому числі техніка з нормування праці.

Відповідно до робочої інструкції лаборанта хімічного аналізу 4 розряду хімічного цеху затвердженої заступником голови інженера з експлуатації та екології Зміївського ТЕС ПАТ «Центренерго» ОСОБА_2 до завдань та обов`язків лаборанта хімічного аналізу 4 розряду хімічного цеху (позивачки) належить: проведеннях складних аналізів суміші розчинів, реактивів, концентратів, вод, мастил, мазута, твердого палива, кислот, лугів, повітря виробничих приміщень та атмосферного повітря за встановленою методикою; проведення різноманітних аналізів хімічного складу гуми, палива, води; визначення кількісного вмісту основних елементів палива, мазута, води встановленими методиками; встановлення і перевірка складних титрів; визначення міцності кислот, лугів; виконання аналізів концентрації розчинів; проведення аналізів газів на апаратах ВТІ, Гемпелі; готування реактивів і перевірка їх придатності; проведення у лабораторних умовах аналізу на стабільність олив за заданою методикою; визначення концентрації аміаку; визначення теплотворної спроможності палива; оформлення і розрахунок результатів аналізів; складення лабораторних установок за наявними схемам; проведення випробування гуми; проведення арбітражних аналізів простої та середньої складності; приймання участі в ліквідації виробничої ситуації, яка створює загрозу життю та здоров`ю самого техніка та оточуючих його людей або навколишньому середовищі. Про виникнення такої ситуації чи небезпеки сповіщає начальнику лабораторії з контролю виробництва або іншій посадовій особі хімцеху.

Як вбачається з характеристики робочого місця 240 лаборанта хімічного аналізу 4 розряду хімічного цеху ОСОБА_1 щодо наявності соціальних контактів під час виконання роботи, затвердженої в.о. директора Зміїівської ТЕС Костюковим О., робоче місце №240 лаборанта хімічного аналізу хімічного цеху має назву «Лабораторія з палива. Претензійна група», складається з двох приміщень (кімнат), розташованих у різних кінцях двоповерхової будівлі хімічного цеху (на першому поверсі).

Лаборант хімічного аналізу 4 розряду хімічного цеху Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» ОСОБА_1 працює за змінним графіком роботи, з тривалістю робочої зміни 12 годин (12-4-8), а саме:

- денна робоча зміна з 08:00 до 20:00 (12 годин в день);

- відпочинок з 20:00 до 20:00 (24 години);

- нічна робоча зміна 20:00 до 08:00 (12 годин в ніч);

- відпочинок 08:00 до 08:00 (48 годин);

- денна робоча зміна з 08:00 до 20:00 (12 годин в день);

- відпочинок з 20:00 до 20:00 (24 години);

- нічна робоча зміна 20:00 до 08:00 (12 годин в ніч);

- відпочинок 08:00 до 08:00 (48 годин);

- денна робоча зміна з 08:00 до 20:00 (12 годин);

- відпочинок з 20:00 до 20:00 (24 години);

- нічна робоча зміна 20:00 до 08:00 (12 годин),

- відпочинок 08:00 до 08:00 (48 годин);

За умовами праці лаборанта хімічного аналізу ОСОБА_1 (у відповідності до встановленого графіку роботи), така періодичність її робочих змін (вахт) відбувається постійно.

Відповідно до штатного розпису Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», а також списку працівників хімічного цеху на встановлення графіку роботи вбачається, що, на час відсторонення від роботи ОСОБА_1 , кількість працівників у хімічному цеху складала - 96-100 осіб, з яких за змінним графіком працювало близько 55-58 працівників, інші працівники цеху працювали за щоденним графіком (5-денний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота та неділя)).

Працівники стикалися під час здійснення перезміни, на робочих місцях, під час інструктажу, у місцях загального користування тощо, та протягом 4-х діб (96-ти годин) всі працівники робочих змін могли мати один з одним соціальні контакти.

Кількість працівників у паливній лабораторії, на час відсторонення від роботи ОСОБА_3 , складала 22 особи, з урахуванням кількості працівників, які ходять у робочу зміну (вахту) та працівників, які працюють за щоденним графіком. Отже, позивач фактично могла мати соціальні контакти зі всіма працівникам паливної лабораторії протягом робочої зміни (на робочому місці, у місцях загального користування тощо).

Відповідно до робочої інструкції, лаборант хімічного аналізу 4 розряду хімічного цеху ОСОБА_1 здійснює контроль якості вугілля (твердого палива), яке надходить на Зміївську ТЕС ПАТ «Центренерго», шляхом проведення відповідних хімічних аналізів паливних проб, а також якості вугільного пилу (так званого «тонина помелу») та відходів згоряння вугілля.

Для належного та своєчасного виконання своїх трудових обов`язків, які передбачені робочою інструкцією, а саме здійснення аналізів, ОСОБА_1 повинна постійно переміщуватися з одного приміщення паливної лабораторії до іншого, оскільки обладнання, яке необхідно для здійснення хімічних аналізів, розміщено у різних приміщеннях.

Проби твердого палива, які необхідні для проведення хімічного аналізу, доставляються до паливної лабораторії у спеціальних пластикових контейнерах працівниками паливно-транспортного цеху (пробовідбірниками), які після проведення хімічного аналізу забирають їх назад. Вищезазначені проби твердого палива, протягом робочої зміни ОСОБА_1 , можуть доставлятися до паливної лабораторії для проведення хімічного аналізу декілька разів, в залежності від поставок палива на підприємство, яке працює постійно у безперервному режимі.

Також, для можливості здійснення хімічного аналізу відходів згоряння вугілля та якості вугільного пилу, ОСОБА_1 повинна самостійно відвідувати котло-турбинний цех, зокрема, блочні щити керування енергоблоків (всього їх п`ять, по одному на два енергоблоки) з метою відбору цих проб разом з обслуговуючим персоналом. Всього одночасно на блочних щитах керування енергоблоками знаходиться не менше 50 працівників (начальники змін, машиністи, машиністи- обхідники, електрослюсарі, електромонтери, прибиральники тощо).

Крім того, проби щодо якості вугільного пилу (уноси, тонина помелу), у разі необхідності, також надаються іншими цехами, зокрема, цехом налагоджування та випробування устаткування, аналіз яких також виконується лаборантами хімічного аналізу, зокрема, ОСОБА_1 .

Результати проведених (виконаних) аналізів лаборант хімічного аналізу ОСОБА_1 особисто вписує у оперативні журнали, які знаходяться також на блочних щитах керування енергоблоками.

Прибуття на підприємство та вибиття з нього здійснюється всіма працівниками за одним й тим же маршрутом та в один й той же час. Оскільки Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго» є режимним підприємством, то вся його територія обгороджена високим залізобетонним парканом і вхід на підприємство можливий виключно через спеціально обладнані прохідні, у яких постійно знаходяться працівники поліції охорони, які спеціально задіяні для цього на договірних засадах. Також під час приходу на роботу та виходу з роботи на прохідній скупчується велика кількість інших працівників підприємства та інших осіб, які не є його працівниками, але які виконують роботу у складі підрядних (субпідрядних) організацій тощо.

Робоча зміна ОСОБА_1 в обов`язковому порядку розпочинається з проведення інструктажу, який проводиться начальником зміни у приміщенні хімічного цеху під назвою «Щит керування» одночасно для всього складу робочої зміни, під осооистий підпис працівників зміни у спеціальному журналі.

Одразу після прибуття на роботу, кожний працівник робочої зміни зобов`язаний переодягтись у спеціальний одяг із застосуванням засобів індивідуального захисту при роботі з хімічними речовинами. Таке переодягання здійснюється у спеціально обладнаних роздягальнях (жіноча роздягальна знаходиться на 2-му поверсі хімічного цеху) одночасно для всієї робочої зміни. Також і після робочої зміни всі працівники зміни переодягаються у власний одяг.

Крім того у хімічному цеху знаходяться приміщення загального користування, у яких всі працівники цеху, у тому числі і персонал робочої зміни, справляють свої індивідуальні потреби, зокрема це: душова, санітарний вузол, кімната гігієни, червоний куточок, а також є комори, у яких працівники хімічного цеху, включаючи і працівників робочих змін, отримують різні прилади, обладнання, спеціальний одяг, засоби індивідуального захисту тощо.

Також, з метою вирішення різних виробничих питань та реалізації свої трудових прав, ОСОБА_1 протягом денної робочої зміни може відвідувати інші структурні підрозділи підприємства, які розташовані по всій його території та навіть за територією, зокрема, бухгалтерію, відділ кадрів, медичний пункт (цілодобово), юридичний відділ, відділ охорони праці, учбовий центр, профком, тощо.

Зазначено, що кількість соціальних контактів позивачки під час виконання останньої трудових обов`язків на Зміївському ТЕС ПАТ «Центренерго» ставить:

не менше 70 під час денної робочої зміни на робочому місці №240 лаборанта хімічного аналізу паливної лабораторії хімічного цеху, та не менше 30 піч час нічної зміни;

не менше 50 під час денної робочої зміни в місцях загального користування, та не менше 20 піч час нічної зміни;

не менше 30 - під час денної робочої зміни при здійсненні маршруту на роботу та з роботи, та не менше 10 - піч час нічної зміни;

не менше 30 під час денної робочої зміни при перебуванні в інших структурних підрозділах підприємства, та не менше 10 - піч час нічної зміни.

Загальна кількість соціальних контактів ОСОБА_1 протягом робочої зміни становить не менше 150 - під час денної робочої зміни, та не менше 50 - піч час нічної зміни.

З урахуванням встановленого колегія суддів вважає, що враховуючи кількість соціальних контактів ОСОБА_1 , неможливість застосувати дистанційну форму організації праці, умови праці, контакти працівників з досліджуваними зразками, обладнанням, оперативними журналами, відсторонення ОСОБА_1 від роботи через ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення було виправданим, оскільки в іншій спосіб неможливо було досягнути поставлену легітимну мету, а саме запобігти подальшому поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, мінімізації летальних випадків через цю хворобу серед працівників Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем було вжито всіх належних заходів щодо виконання норм діючого законодавства України. Жодних порушень прав позивача на працю зі сторони відповідача допущено не було. Наказ №911-к від 09 грудня 2021 року Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» «Про відсторонення від роботи» видано на підставі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону №1645-ІІІ, наказу МОЗ № 2153 (зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393), пункту 41-6 Постанови № 1236. Надаючи правову оцінку зазначеному суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про його неправомірність і незаконність, оскільки дії роботодавця в цьому випадку були пропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи.

Відповідачем після набрання чинності наказом Міністерства охорони здоров`я від 25 лютого 2022 року №380 (01 березня 2022 року), було у розумні строки винесено наказ №137-к від 03 березня 2022 року, яким ОСОБА_1 було допущено до роботи з 04 березня 2022 року до завершення воєнного стану.

При цьому, сам оскаржуваний наказ № 911-К від 09 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи на день його винесення був правомірним і законним.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування наказу № 911-К від 09 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

Оскільки позовні вимоги про поновлення права позивача на працю шляхом зобов`язання відповідача допустити її до виконання трудових обов`язків та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час відсторонення від роботи починаючи з 09 грудня 2021 року є похідними, тому вони також не підлягають задоволенню.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12 серпня 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго», в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова