ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/558/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

секретар: Ільїна Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, треті особи: Запорізька міська рада, Комунальне підприємство «Наше місто», ОСОБА_2 про визнання наймачем житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, треті особи: Запорізька міська рада, Комунальне підприємство «Наше місто», ОСОБА_2 про визнання наймачем житлового приміщення.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради «Про укладання (зміну) договорів найму житлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Запоріжжя» від 24.06.2019 №268, районним адміністраціям Запорізької міської ради доручено питання розгляду зміни договорів найму житлових приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради шляхом прийняття розпорядчого документу та направлення його до КП «Наше місто» Запорізької міської ради. Типовий договір найму житлового приміщення затверджений згідно з додатком цього рішення.

На підставі вказаного рішення, 18.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про зміну договору найму жилого приміщення, в якій просив прийняти розпорядчий документ та направити його до КП «Наше місто» Запорізької міської ради про зміну договору найму жилого приміщення на підставі ст. 106 ЖК України за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача брата позивача ОСОБА_3

ОСОБА_1 зазначав, що законодавцем у ст.ст. 64,106 ЖК України, встановлено вичерпний перелік осіб, які мають право вимагати зміни договору найму жилого приміщення у разі смерті наймача: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

За змістом вказаної норми закону, будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст.64 ЖК).

Квартира АДРЕСА_2 була надана за життя батькам позивача ОСОБА_4 і ОСОБА_5 для проживання за плідну тривалу працю на Запоріжсталі. В цю квартиру його батьки, з позивачем і ОСОБА_3 вселились у 1960 році на підставі відповідного ордеру.

Починаючи з 1960 року до дня смерті його брата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вищезазначеній квартирі вони спільними зусиллями робили ремонт, проживали там, своєчасно сплачували комунальні послуги. Іншого житла у нього та померлих членів родини позивача не було. Наразі особистий рахунок оформлено на померлого брата ОСОБА_3 .

Відмовляючи 28.11.2019 у видачі розпорядчого документу, відповідач виходив насамперед з того, що до наданих документів не було долучено документ, який би підтверджував, що позивач є членом сім`ї по відношенню до померлого наймача ОСОБА_3 , а також документів, які підтверджують проживання або місце реєстрації позивача за спірною адресою, а тому у районної адміністрації відсутні правові підстави для зміни договору найму на житло.

Зазначене спростовується рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019, яке було долучено до заяви про зміну договору найму житлового приміщення, відповідно до мотивувальної та резолютивної частини якого судом встановлено факт проживання позивача однією сім`єю з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 братом - ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 , до дня його смерті та ведення з ним спільного господарства.

Інших підстав для відмови у видачі розпорядчого документу районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району не зазначено.

Позивач зазначав, що відсутні інші повнолітні члени сім`ї ОСОБА_6 та померлого ОСОБА_3 , які б мали право в силу вимог ЖК України вимагати зміни договору найму спірного жилого приміщення. Крім того, в судовому порядку позивача не визнавали особою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати дії районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо відмови у зміні договору найму на житло, яке розташоване за адресою АДРЕСА_3 неправомірними; зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району прийняти розпорядчий документ про зміну договору найму жилого приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_3 на його ім`я ОСОБА_1 . Судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору, стягнути з відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване судове рішення тільки констатує рішення попередніх судів, не даючи глибокого аналізу викладених у позовній заяві фактів. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував усі факти під час ухвалення рішення, його висновки не відповідають обставинам справи.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції проігнорував те, що факт спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 з померлим братом ОСОБА_3 підтверджується: рапортом слідчого СВ Вознесенівського ВП Таран О.Т. від 18.10.2018; рапортом ДОП Вознесенівського ВП Шевченко Є. від 20.09.2018; довідкою від 11.09.2010, виданою о/у ЗМУ УМВС України в Запорізькій області Теймуровим К.О.; протоколом допиту свідка ОСОБА_1 від 11.09.2010; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 14.09.2018.

У поясненнях на апеляційну скаргу від 24.02.2023 ОСОБА_1 просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2022 та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 в особі представника адвоката Петрова Г.М. заперечує проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2022 просить залишити без змін.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат Мосіна О.В. надала суду заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Полякова О.З., представник скаржника - ОСОБА_8 підтримала заяву, представники ОСОБА_2 адвокат Петров Г.М. та представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району та Запорізької міської ради Малюк С.М. заперечували проти її задоволення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Полякова О.З.

Під час розгляду апеляційної скарги представники скаржника адвокат Мосіна О.В. та Колеснікова Л.І. наполягали на задоволенні апеляційної скарги, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2022 року просили скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ОСОБА_2 адвокат Петров Г.М. та представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району та Запорізької міської ради Малюк С.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили відмовити у її задоволенні, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2022 року просили залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 103 ЖК України, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків передбачених Основами житлового законодавства.

Відповідно до ст.106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, адже позивач не надав суду жодного доказу, в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради «Про укладання (зміну) договорів найму житлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Запоріжжя» від 24.06.2019 року №268, районним адміністраціям Запорізької міської ради доручено питання розгляду зміни договорів найму житлових приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради шляхом прийняття розпорядчого документу та направлення його до КП «Наше місто» Запорізької міської ради. Типовий договір найму житлового приміщення затверджений згідно з додатком цього рішення.

На підставі вказаного рішення, 18.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про зміну договору найму жилого приміщення, в якій просив прийняти розпорядчий документ та направити його до КП «Наше місто» Запорізької міської ради про зміну договору найму жилого приміщення на підставі ст. 106 ЖК України за адресою АДРЕСА_3 , у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 основного квартиронаймача брата позивача ОСОБА_3 .

Листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № К-0931-В від 28.11.2019 з посиланням на вимоги ст.ст. 61, 103, 106, 64 ЖК України повідомлено позивача, що результатами розгляду наданих останнім документів, встановлено відсутність документів, які підтверджують, що ОСОБА_1 є членом сім`ї відносно померлого наймача ОСОБА_3 , а також відсутність документів, які підтверджують проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 або його реєстрацію за цією адресою, що свідчить про відсутність підстав для зміни договору найму на житло.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2013, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.10.2013, у справі №0818/12715/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - МКП «Основаніє» про визнання права користування житловим приміщенням, у якому позивач просив суд визнати право користування та вселити його в квартиру АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

Відповідно до мотивувальної частини рішення судом першої інстанції встановлено: «не проживання позивача ОСОБА_1 у вказаній квартирі було підтверджено поясненнями свідків, яких було допитано у судових засіданнях, а саме: свідки пояснили, що ОСОБА_2 приблизно з 2004 року проживала у зазначеній квартирі із ОСОБА_3 (який помер) як чоловік та дружина та проживає по теперішній час, підтримує її у належному стані, сплачує комунальні послуги. Проте позивач ОСОБА_1 у зазначеній квартирі не проживав і не проживає. Як встановлено з довідки МКП «Основаніє» позивач у спірній квартирі був зареєстрований з 30.12.1974 по 01.04.1977 та у подальшому у зазначеній квартирі не проживав. У зв`язку з чим, суд вважає, що на теперішній час позивач втратив право користування та на вселення в квартиру…».

Крім того, судом першої інстанції було досліджено копію рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019 у справі № 334/3304/19, яку скаржник надавав відповідачу до заяви про зміну договору найму житлового приміщення, та суд в обґрунтування своїх позовних вимог. З мотивувальної та резолютивної частини вказаного рішення вбачається, що судом встановлено факт проживання позивача однією сім`єю з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 братом ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 , по день його смерті та ведення з ним спільного господарства.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019 у справі № 334/3304/19 скасовано постановою Запорізького апеляційного суду від 24.11.2021, а заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, Запорізька міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства залишено без розгляду. Зазначена постанова Запорізького апеляційного суду набрала законної сили 24.11.2021.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019, яке позивач поклав за основу обґрунтування свого позову, скасовано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність належних доказів у справі на підтвердження проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 братом - ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 .

При цьому доводи скаржника про те, що суд першої інстанції проігнорував те, що факт спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 з померлим братом ОСОБА_3 підтверджується: рапортом слідчого СВ Вознесенівського ВП Таран О.Т. від 18.10.2018; рапортом ДОП Вознесенівського ВП Шевченко Є. від 20.09.2018; довідкою від 11.09.2010, виданою о/у ЗМУ УМВС України в Запорізькій області Теймуровим К.О.; протоколом допиту свідка ОСОБА_1 від 11.09.2010; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 14.09.2018, не заслуговують на увагу, оскільки вони будуються на фактах і обставинах, досліджуваних під час ухвалення того самого рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019 у справі № 334/3304/19, яке на теперішній час скасовано. Натомість жодного клопотання про долучення таких доказів до матеріалів справи, що переглядається, скаржник до суду першої інстанції не заявляв.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2022 року- без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2022 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 14 квітня 2023 року.

Головуючий:

Судді: