Провадження № 22-ц/812/23/23 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 року м. Миколаїв Справа 489/1853/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Ковальському Є.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 05 листопада 2021 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя,

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з пізніше уточненим позовом до ОСОБА_1 , в якому просила: визнати право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки NISSAN модель NOTE, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - спірний транспортний засіб, спірний автомобіль) за нею та ОСОБА_1 у рівних частках; стягнути з ОСОБА_1 на її користь у порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості частки в спільній сумісній власності на спірний автомобіль у сумі 82 185,00 грн; визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право приватної власності на спірний транспортний засіб, після сплати їй вартості частки транспортного засобу у сумі 82 185 грн; припинити право спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль з моменту сплати їй вартості частки транспортного засобу; стягнути з відповідача на її користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору та витрати на проведення судової експертизи.

Доводи позовної заяви мотивовано тим, за час перебування у шлюбі сторонами було придбано нерухоме майно - транспортний засіб марки NISSAN модель NOTE, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був зареєстрований 30 грудня 2009 року за договором купівлі-продажу від 30 грудня 2009 року, за

ОСОБА_1 транспортний засіб був придбаний нею та відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а тому вважається спільним сумісним майном. Автомобіль був придбаний за 191 800 грн.

Після припинення сімейних відносин та фактичного розлучення вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного транспортного засобу, який знаходиться у користуванні відповідача. Вартість спірного автомобілю, згідно висновку автотоварознавчої експертизи на сьогоднішній день становить 164 370 грн.

Оскільки спірний автомобіль фактично знаходиться у відповідача, який ним користується, вона згодна на присудження їй в порядку поділу майна подружжя грошової компенсації вартості частки спірного майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано об`єктом права спільної сумісної власністі колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки NISSAN модель NOTE, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2007 року випуску. Поділено спільне майно подружжя - транспортний засіб марки NISSAN модель NOTE, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2007 року випуску, шляхом визнання за кожним: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки в спільній частковій власності на транспортний засіб марки NISSAN модель NOTE, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2007 року випуску, у сумі 82 185,00 грн.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право приватної власності на транспортний засіб марки NISSAN модель NOTE, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2007 року випуску, після сплати ним вартості 1/2 частки транспортного засобу у розмірі 82 185,00 грн, припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 частку транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 458,60 грн.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у сумі не 82 185, 00 грн, а у сумі 55 227 грн, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм матеріального і процесуального права.

25 січня 2022 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду за клопотанням ОСОБА_1 у справі була призначена у справі судова товарознавча експертиза на предмет оцінки вартості спірного транспортного засобу, яка не була проведена у зв`язку з ненаданням об`єкта дослідження - транспортного засобу марки NISSAN модель NOTE.

01 листопада 2022 року за аналогічним клопотанням ОСОБА_1 у справі була призначена судова товарознавча експертиза на предмет оцінки вартості спірного транспортного засобу марки NISSAN модель NOTE, проведення якої доручено експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено.

17 березня 2023 року через канцелярію Миколаївського апеляційного суду одночасно надійшли заява ОСОБА_2 про відмову від позову у зв`язку з досягнутою домовленістю між сторонами про вартість транспортного засобу та грошової компенсації та заява ОСОБА_1 про припинення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з вирішенням спору.

Справа була витребувана судом апеляційної інстанції з експертної установи та ухвалою апеляційного суду від 05 квітня 2023 року провадження у справі поновлено і справи призначена до розгляду на 18 квітня 2023 року на 10.30 год.

На визначену дату і час, сторони в судове засідання не з`явилися, проте повідомлені судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи. З огляду на ці обставини апеляційний суд розглянув справу без участі сторін.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 1,2 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Право позивача відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу також передбачено пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України.

Частиною 1 статті 373 ЦПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (частини 2, 3 статті 206 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

За правилами частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі (частина 2 статті 373 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 реалізувала в суді апеляційної інстанції своє право на відмову від поданого нею позову, яке передбачено статтею 206, 373 ЦПК України, при цьому у поданій нею заяві остання зазначила, що наслідки відмови від позову їй зрозумілі, отже підстави для відмови у прийнятті її відмови від позову відсутні.

За таких обставин, враховуючи заяву позивача про відмову від позову, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти відмову від позову, визнати нечинним рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 373, 381 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя.

Визнати нечинним рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2021 року.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст ухвали складено 18 квітня 2023 року.