Справа № 462/5946/22 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/3092/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Ліуша А.І. від 21 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третьої особи ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном, встановлення заборони контактування з особою, зобов`язання принесення привселюдних вибачень та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третьої особи ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном, встановлення заборони контактування з особою, зобов`язання принесення привселюдних вибачень та відшкодування моральної шкоди повернуто позивачу.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року та постановити нову ухвалу про відкриття провадження у справі.

Вважає вказану ухвалу такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з наступних підстав. Зазначає, що позивач просив суд не звільнити його від сплати судового збору, а з врахуванням запровадження правового режиму воєнного стану та проходження ним військової служби здійснити відстрочення сплати судового збору. Проте, на переконання суду, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору може бути виключно «майновий стан сторони».Однак, поняття «майнового стану сторони» є оціночним в кожній окремій справі, а тому, на переконання апелянта, не спроможність заявника повноцінно розпорядитися своїми коштами, обмежені можливості у розпорядженні коштами, також можна характеризувати як один із критеріїв оцінки «майнового стану сторони».Саме тому сплата (несплата) судового збору не може бути перешкодою для реалізації гарантованого Конституцією України права на правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а також доступу до правосуддя. Звертає увагу на те, що позивач є мобілізованим на військову службу та на теперішній час перебуває в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 , він несе військову службу цілодобово, що не передбачає можливості залишення місця дислокації підрозділу, тимчасової здачі зброї та амуніції тощо. У зв`язку з цим, він не завжди має належний доступ до банківських послуг чи до мережі Інтернет.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 129 Конституції України, ст. 185 ЦПК Україниповертаючи позовну заяву позивачу, виходив з того, що як на правову підставу для розстрочення сплати судового збору, представником позивача було надано довідку від 23 вересня 2022 року, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_2 , перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, у військовій частині НОМЕР_1 з 26 квітня 2022 року. Суд прийшов до переконання про необхідність повернення позову разом з його додатками позивачу, враховуючи відсутність жодного належного та допустимого доказу на підтвердження підставності розстрочення позивачу сплату судового збору, невиконання позивачем вимог зазначених в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року про залишення позову без руху.

Колегія суддів вважає, що такі висновки обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у якому судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення. Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. У разі пред`явлення позовної заяви особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи (частина перша статті 45 ЦПК), у заяві повинні бути зазначені підстави для такого звернення, а їх не зазначення тягне наслідки, передбачені частинами першою і другою статті 121 ЦПК».

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третьої особи ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном, встановлення заборони контактування з особою, зобов`язання принесення привселюдних вибачень та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третьої особи ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном залишено без руху. Надано заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху, а саме: надати квитанцію про сплату судового збору в розмірі 9924 грн;надати докази, на підтвердження права представника подавати до Залізничного районного суду м. Львова позовну заяву від імені позивача;надати суду підтвердження того, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року мотивована тим, що в порушення імперативних норм ст. 175 ЦПК України заявником подано заяву у якій: відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Однак, як вбачається з позову, ОСОБА_2 не підтверджено вказаної інформації; відповідно до ч. 2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Частиною сьомою статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. При цьому, суд зазначив, що заяву подано представником позивача ОСОБА_1 , однак суду не надано підтвердження того, що він має право подавати від імені позивача ОСОБА_2 позовну заяву та підписувати її своїм підписом. Щодо прохання позивача розстрочити йому сплату судового збору, у зв`язку з перебуванням на військовій службі, суд зазначив наступне. Надана суду довідка про перебування ОСОБА_2 на військовій службі в Збройних Силах України не дає підстав дійти висновку, що позивач знаходиться у важкому матеріальному стані, що унеможливлює сплату ним судового збору. Так, суд зазначив, що судовий збір повинен слугувати певним обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів і як наслідок - надмірного навантаження судів. У зв`язку із цим обставини, зазначені позивачем у клопотанні про рострочку сплати судового збору, зокрема через проходження позивачем військової служби, не може вважатися достатньою підставою для розстрочки від такої сплати, тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання позивача слід відмовити. Судовий збір за подання позовної заяви складає 9924 грн.

На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав заяву про усунення недоліків.

В заяві вказав, що повторно підтверджує, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та повторно надано копію ордеру про надання правової допомоги. В заяві представник вказав на те, що суд не може вимагати від адвоката пред`явлення договору про надання правової допомоги для підтвердження повноважень адвоката. Окрім цього, в заяві повторно просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі у зв`язку з тим, що позивач проходить військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до змісту ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно змісту ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що як на правову підставу для розстрочення сплати судового збору, представником позивача було надано довідку від 23 вересня 2022 року, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_2 , перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, у військовій частині НОМЕР_1 з 26 квітня 2022 року.

Відтак, позивач ОСОБА_2 є військовослужбовцем та підпадає під дію п.2 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Однак, судом, всупереч вказаним вище нормам закону та їх тлумаченням, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не конкретизовано можливостей усунення недоліків позовної заяви або посвідчення обставин, які б давали підстави для відстрочення (розстрочення) сплати позивачем судового збору, зокрема, не вказано про те, що позивач вправі подати докази, що стосуються його майнового стану.

Окрім цього слід вказати і на те, що Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжений дотепер.

Позивач ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України, які переведені на воєнний стан.

Окрім цього, представник в апеляційній скарзі зазначає, що позивач є мобілізованим на військову службу та на теперішній час перебуває в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 , він несе військову службу цілодобово, що не передбачає можливості залишення місця дислокації підрозділу, тимчасової здачі зброї та амуніції, тощо. У зв`язку з цим, він не завжди має належний доступ до банківських послуг чи до мережі Інтернет.

Зважаючи на те, що в Україні введено воєнний стан, позивач є військовослужбовцем, який є мобілізованим, судом першої інстанції не досліджено можливості позивача сплатити судовий збір. Так як позивач перебуває на військовій службі він може перебувати у зоні бойових дій, інших місцях, які унеможливлюють доступ до засобів комунікації, тощо; такий може не мати фізичної можливості сплати судового збору.

Також, судом першої інстанції не вирішено можливості часткової сплати судового збору, зважаючи на вказані вище обставини та те, що розмір судового збору є значним.

Окрім цього, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали та матеріалів справи, судом не вирішено клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору, заявленого у заяві про усунення недоліків, в порушення вказаних вимог закону, та позивача про вирішення такого не повідомлено.

На, думку колегії суддів, таке клопотання судом повинно було бути вирішеним в той чи інший спосіб з врахуванням вимог закону, зокрема, згаданих ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та наявних у матеріалах справи даних, що стосується вирішення такого, а також про вирішення такого повинен був бути повідомлений позивач, який слід вважати добросовісно розраховував на вирішення його клопотання. До вирішення такого клопотання та повідомлення про таке вирішення позивача з наданням йому можливості спрогнозувати дії суду та свої дії у випадку незадоволення такого, суд не вправі був вирішувати питання про повернення позовної заяви, оскільки це слід вважати передчасним.

Що стосується висновків суду про те, що позивачем не виконано вимог зазначених в ухвалі від 03 листопада 2022 року про залишення позову без руху то слід вказати наступне.

Так, в ухвалі про залишення позову без руху вказано, що відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, однак, як вбачається з позову, ОСОБА_2 не підтверджено вказаної інформації.

Натомість, в позовній заяві та у заяві про усунення недоліків представник позивача вказує, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Що ж стосується доводів суду про те, що суду не надано підтвердження того, що ОСОБА_1 має право подавати від імені позивача ОСОБА_2 позовну заяву та підписувати її своїм підписом то з матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви та до заяви про усунення недоліків представником додано ордер на представництво інтересів позивача, що в силу ст. 62 є належним підтвердженням повноважень адвоката, зважаючи також і на те, що в ордері не міститься обмежень щодо повноважень адвоката на вчинення певних процесуальних дій.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватися із урахуванням обставин конкретної справи та із забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів.

Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на стадії апеляційного перегляду судового рішення може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.

Так, у §32 рішення від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява № 24003/07) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) нагадав, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Повернувши позовну заяву заявнику на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України, суд не забезпечив гарантований Конституцією України апеляційний перегляд справи та порушив вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд, якою гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до обмеження права на подання позовної заяви.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «…стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2021 року у справі № 629/794/19.

Відповідно до змісту ст. 258 ЦПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Також, згідно змісту п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» клопотання осіб, які беруть участь у справі, з питань, пов`язаних з розглядом справи, суд вирішує негайно. Відкладення вирішення клопотань не допускається.

Згідно п. 32 цієї ж Постанови відповідно до вимог частини другої статті 208 ЦПК всі питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду у випадках, установлених цим Кодексом, суд має вирішувати шляхом постановлення ухвал, які залежно від характеру і складності питання, що ними вирішуються, оформляються або окремим процесуальним документом, постановленим у нарадчій кімнаті, або проголошуються усно в судовому засіданні із занесенням до журналу судового засідання і мають відповідати за змістом статті 210 ЦПК та окремим вимогам з цього приводу, що містяться в інших нормах ЦПК.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що частина недоліків позовної заяви була усунута, а частину доводів суд вважав необґрунтованими, однак не повідомив про це ні позивача, ані його представника до винесення оскаржуваної ухвали для можливості у них скорегувати свої процесуальні дії та спрогнозувати майбутні дії суду, а саме повернення позовної заяви.

Без повідомлення позивача чи його представника про відхилення частини доводів їх заяви про усунення недоліків позовної заяви з наданням йому можливості спрогнозувати дії суду та свої дії в подальшому, суд не вправі був вирішувати питання про повернення позовної заяви, оскільки це слід вважати передчасним.

Зважаючи на вказане слід вважати, що оскаржувана ухвала постановлена передчасно, з порушенням порядку встановленого для вирішення таких питань та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

При цьому таке питання повинне бути вирішене із суворим дотриманням судом першої інстанції вимог закону, зокрема, і вказаних вище.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід вважати підставними, а саму скаргу такою, що підлягає до часткового задоволення, оскаржувану ж ухвалу суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 травня 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді : Н.П. Крайник

М.М. Шандра