КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Янченко А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 квітня 2023 року,

встановив:

у грудні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., яка була заподіяна їй внаслідок отриманих тілесних ушкоджень в результаті наїзду транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 08.09.2022.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 квітня 2023 року позов було задоволено в повному обсязі - стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 290 грн. 33 коп., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що 08.09.2022 о 16.10. в м. Вишневе Київської області на вул. Київська, 1-Б ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , після чого залишив місце ДТП. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, садна обличчя, садна, забій м`яких тканин лівого колінного суглобу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 квітня 2023 року позов було задоволено в повному обсязі - стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях в зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, які вона зазнала внаслідок винних дій відповідача, який залишив місце ДТП

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 15, 23, 1167 ЦК України, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, зокрема, є відшкодування шкоди.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1167 ЦК України).

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, яка на відміну від загальних правил, відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

В пункті 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц міститься правовий висновок, згідно якого виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Як видно з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року у справі № 369/9535/22 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Позивач внаслідок отриманих в ході ДТП тілесних ушкоджень тимчасово втратила працездатність, перебувала на стаціонарному лікуванні у Київській обласній клінічній лікарні з 08.09.2022 по 13.09.2022. Після стаціонарного лікування проходила амбулаторне лікування зверталась за медичною допомогою, про що надала документи про проведення огляду №55861735 від 14.09.2022, №55864586 від 16.09.2022 та №56050703 від 19.09.2022 КНП «Вишнівська міська лікарня» Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Консультативний висновок НП «Київська міська клінічна лікарня №4» від 29.09.2022, в якому призначено лікарські препарати та носіння тутору на лівому колінному суглобі протягом 1,5 місяці.

Вказана медична документація свідчить про тривалість вимушених змін в звичному образі життя позивача, необхідність проходження подальшого лікування, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану здоров`я.

В апеляційній скарзі, представник відповідача - ОСОБА_4 не оспорює факту ДТП, однак зазначає, що позивач фактично намагається безпідставно завищити розмір спричиненої їй моральної шкоди, та отримати безпідставне збагачення, надані нею документи не підтверджують розміру спричиненої шкоди, стосуються лише фізичних травм та спрямовані на формуванні у суду хибного уявлення про розмір моральної шкоди. Позивачу вже було сплачено матеріальні витрати на придбання лікарських препаратів на загальну суму 14 903 грн. 12 коп., до складу якої увійшла моральна шкода в розмірі 709 грн. 67 коп. Відповідач вже сплатив страховику регресну вимогу на вказану суму. Тому представник відповідача вважав, що розмір моральної шкоди має бути визначено в сумі 6 000 грн. та з урахуванням сплаченої страховиком суми слід стягнути на користь позивача 5 290 грн. 33 коп.

Визначаючи розмір компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди суд першої інстанції правильно керувався положеннями ст. 23 ЦК України та дотримався вимог розумності і справедливості.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки щодо відмови в зарахуванні до розміру компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди, суми відшкодування, яка була сплачена ПАТ НАСК «Оранта».

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком, а у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2022 року (справа №688/14368/19).

Суд першої інстанції послався на положення вказаної статті, однак не врахував сплачену суму, визначаючи розмір компенсації.

За таких обставин слід частково задовольнити апеляційну скаргу та визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 29 290 грн. 33 коп.

Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі щодо розміру витрат на правничу допомогу, не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

В ч. 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Визначаючи суму відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує такі критерії. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Конюшко Д.Б. 10.12.2022 було укладено Договір про надання правової допомоги №10/12/22-ЮП/IL. До Договору було додано Акт виконаних робіт №1, де вказано перелік наданих послуг: юридична консультація замовника - 200 грн., вивчення документів, наданих замовником - 300 грн., збір доказів (подання адвокатських запитів), підготовка та подання позовної заяви - 1 200 грн.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо направлення адвокатських запитів, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу до суми 1 700 грн.

Доводи апелянта про те, що позивач не підтвердила факт оплати вказаної суми на рахунок адвоката, не може бути підставою для відмови у стягненні вказаних витрат, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Такий правовий висновок міститься в пункті 6.5 постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа № 922/445/19).

В іншій частині витрати позивача на професійну правничу допомогу є співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому зазначені судові витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити та зменшити розмір грошового відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 квітня 2023 року змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 29 290 грн. 33 коп. та судові витрати в розмірі 1 700 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий

Судді