Справа № 513/399/23
Провадження № 2/513/158/23
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року Саратський районний суд Одеської області, в складі:

головуючого-судді Миргород В.С.,

при секретарі судового засідання Челак В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №513/399/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

27.03.2023 року, ОСОБА_1 , звернулась до Саратського районного суду із позовною заявою про визнання права власності на майно у тому числі і у порядку спадкування, яка вмотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Сарата Одеської області помер чоловік ОСОБА_2 . Заповіту чоловік не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, зокрема на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Єдиною спадкоємицею першої черги на майно померлого є його дружина позивачка у справі, ОСОБА_1 . Після смерті чоловіка вона фактично прийняла спадщину, оскільки на день його смерті проживала з чоловіком однією сім`єю та за однією адресою. У встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті чоловіка, позивачка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Проте, постановою від 25 січня 2023 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, оскільки за життя спадкодавець не оформив право власності на житловий будинок та на цей час відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Позивачка не має іншої можливості оформити спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами спадкодавця, тому змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на майно, що належало ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28.03.2023 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19.04.2023 року підготовче засідання у справі було закрито та призначено судовий розгляд справи по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кожокар Т.Я. належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду судової справи, шляхом направлення повідомлень у додаток «Viber», яке ними отримано, в судове засідання не з`явились. До суду представник позивача направила клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області до суду не з`явився, направив заяву щодо розгляду справи без участі представника селищної ради, у який просив суд ухвалити законне і обгрунтоване рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку:

Підставою спадкування за законом відповідно положень глави 86 ЦК України є наявність родинних зв`язків з померлою особою. Спадкоємцями також є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тобто підставою для спадкування є родинні або інші сталі відносини спадкодавця зі спадкоємцем, і відсутність таких відносин унеможливлює виникнення в особи, що претендує на спадщину, права спадкування на підставі закону, а відтак і виключає виникнення в неї права власності на спадкове майно.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 04 червня 2020 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Сарата Саратського району Одеської області у віці 68 років, актовий запис №269 (а.с. 10).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.10.1988 року, серії НОМЕР_2 виданого Олексіївським районним відділом РАГС Татарської АРСР СРСР, згідно якого 20.10.1988 року було укладено шлюб між « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем п.г.т. Сарата Одесской области» (мовою оригіналу) та « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкой г.Чистополь Чистопольского района Татарской АССР» (мовою оригіналу) (а.с.9).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до довідки від 22.12.2022 року №525/02-14, державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.Ю., заведена спадкова справа №282/2022 до майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.61).

ОСОБА_1 , є спадкоємицею першої черги, після смерті чоловіка ОСОБА_2 , яка звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України немає. Інших спадкоємців немає.

Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. від 25 січня 2023 року, відмовлено позивачці ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не надала правовстановлюючі документи, що посвідчують належність майна спадкодавцеві. (а.с.30).

Пунктом 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Тобто у встановлений законом строк позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось за відсутності право встановлювального документу на об`єкт спадкового майна, домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а іншого способу захисту свої прав окрім звернення з позовом до суду у позивача немає, тому вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом.

На підтвердження права власності на спірне майно, позивачем надано акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських споруд індивідуального забудовника, згідно якого комісією селищної ради смт.Сарата в присутності індивідуального забудовника ОСОБА_1 був оглянутий будинок АДРЕСА_1 . Комісією встановлено, що будівництво будинку за вказаною адресою розпочалася 27.06.1994 року, на підставі паспорту на забудову виданого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та закінчено будівництво 23.04.1996 року. За підсумками огляду комісією було прийняте рішення забудову дільниці вважати прийнятою в експлуатацію (а.с.27).

Відповідно до рішення Саратської селищної ради від 16.051996 року №104, було затверджено акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатування індивідуального житлового будинку подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с.28).

Відповідно до довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №896 від 28.10.2022 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 на момент своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_6 , був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 . На момент його смерті за цією адресою зареєстровані, проживали та вели спільне господарство: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.51).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2023/001792792 від 28.02.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , з 23.06.1997 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами вбачається, що житловий будинок та сарай споруджені у 1991 році. Тобто судом встановлено що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , створене у 1991 році (а.с.25).

Згідно довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 05.06.2023 року №1630/10.02/1340, станом на 31.12.2012 року, інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня в реєстрових книгах КП «Саратське бюро технічної інвентаризації».

Вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). До 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент реєстрації права спадкодавцем регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Роз`яснення щодо того, що правильним є застосування саме вказаних норм, міститься в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» наведено роз`яснення судам щодо розгляду аналогічних спорів з приводу спадкування майна та його реєстрації.

Таким чином, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, під номером АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_2 , але право власності на нього останній відповідно до чинного законодавства не зареєстрував.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України).

Згідно з Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З вищенаведеного випливає, що іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, під номером АДРЕСА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, під номером АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 06 червня 2023 року.

Суддя В. С. Миргород