ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Суми

Справа №591/2727/20

Номер провадження 22-ц/816/675/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

заінтересована особа Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Щербак Світлани Володимирівни

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 березня 2023 року, у складі судді Князєва В.Б., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Щербак С.В. звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов`язання передати ключі від будинку.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 30 березня 2021 року, усунено перешкоди у користуванні житловим приміщенням, вселено ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 ключі від будинку АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 01 червня 2022 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року про вселення.

22 грудня 2022 року о 9-30 год державним виконавцем були призначені виконавчі дії щодо вселення стягувача до будинку та передачі ключів від нього. З метою вселення ОСОБА_1 прибув до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , також прибув державний виконавець та дільничний інспектор поліції. Державний виконавець розпочав вселення та ОСОБА_2 впустив учасників виконавчої дії до коридору житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на перший поверх. При державному виконавцеві ОСОБА_2 передав йому ключі від будинку. Державний виконавець склав акт про повне виконання судового рішення, після чого покинув житловий будинок, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адвокат ОСОБА_4 залишилися у будинку. Після цього, ОСОБА_1 мав наміри зайти до своєї кімнати, яка розташована на 2 поверсі, де знаходяться його з дружиною речі, однак адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_2 почали перешкоджати йому в цьому та не впустили його на 2 поверх житлового будинку, із застосуванням психічного насильства та фізичного примусу не випускали його з будинку, доки ОСОБА_1 не повернув їм ключі від будинку, які були вручені через державного виконавця.

Вказував, що він знову звернувся до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. На даний час постановою державного виконавця виконавче провадження відновлено, повторне вселення ще не проведено.

З огляду на те, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди у вселенні, такий спосіб виконання як передача ключів не може забезпечити користування стягувачем житловим будинком та домоволодінням в цілому, всіма приміщеннями житлового будинку, які передбачає такий спосіб захисту, як вселення до житлового будинку. У цьому будинку знаходяться практично всі особисті речі ОСОБА_1 , одяг, майно, речі домашнього вжитку тощо, які ОСОБА_2 відмовляється повернути добровільно та навіть перевірити їх наявність у житловому будинку, до якого тривалий час ОСОБА_1 не може потрапити.

Вважав, що судове рішення не може бути виконано в повному обсязі, адже обставини, які виникли по справі, як значно ускладнюють виконання рішення, так і роблять його неможливим.

Зазначав, що у даному випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення має полягати у забезпеченні його виконання, що надасть можливість користування всіма приміщеннями житлового будинку та домоволодіння.

Отже, для повноцінного вселення та виконання рішення суду, ОСОБА_1 має бути наданий безперешкодний доступ до всіх приміщень житлового будинку, двору, господарських будівель та споруд, з яких складається домоволодіння. Крім того, ОСОБА_1 підлягають передачі ключі не лише від самого житлового будинку, але й ключі від воріт, ключі від двох хвірток, де є замки, ключі від сараю-гаражу, де знаходиться належний ОСОБА_1 автомобіль та інше майно, ключі від металевого гаражу, де знаходиться належний ОСОБА_1 мопед і інші речі.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив суд змінити спосіб і порядок виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року. Усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, вселити ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 ключі від наступних приміщень домоволодіння: ключі від воріт до житлового будинку, ключі від вхідних дверей до житлового будинку, ключі від двох хвірток, які знаходяться у дворі домоволодіння, ключі від сараю-гаражу, ключі від металевого гаражу, а також шляхом надання безперешкодного доступу ОСОБА_1 до всіх приміщень домоволодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 березня 2023 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Щербак С.В. відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Щербак С.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на те, що рішення суду від 21 січня 2021 року, незважаючи на проведення державним виконавцем 22 грудня 2022 року виконавчих дій, передачі ключів ОСОБА_1 , складання акту про виконання судового рішення, залишилося невиконаним.

Вказує, що подана заява про зміну способу і порядку виконання не стосувалася способу захисту, який суд помилково сприйняв за спосіб виконання, адже рішення суду було про вселення і спосіб захисту у судовому рішенні і у заяві не змінювався. При цьому, вказана заява стосувалася виключно зміни способу виконання судового рішення, адже однієї передачі ключів від будинку виявилося недостатньо для вселення ОСОБА_1 до будинку та проживання в ньому. Крім того, дані обставини з`явилися саме під час виконання судового рішення 22 грудня 2022 року, а не раніше, коли був пред`явлений позов до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Щербак С.В., які підтримали скаргу, ОСОБА_2 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року у справі № 591/2727/20, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 30 березня 2021 року, усунено перешкоди у користуванні житловим приміщенням, вселено ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 ключі від будинку АДРЕСА_1 (а.с. 135-137, 187-188, т. 1).

Постановою державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 01 червня 2022 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 591/2727/20, виданого 09 квітня 2021 року Ковпаківським районним судом м. Суми.

22 грудня 2022 року о 9-30 год були призначені виконавчі дії щодо вселення стягувача до будинку та передачі ключів.

22 грудня 2022 року державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) складено акт про повне виконання судового рішення (а.с. 54-55, т. 2).

Постановою державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 22 грудня 2022 року закінчено виконавче провадження № 69133370 (а.с. 53, т. 2).

Постановою державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 26 грудня 2022 року постановою державного виконавця було відновлено виконавче провадження № 69133550 (а.с. 70, т. 2).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги стягувача фактично зводяться не до зміни способу виконання рішення суду, а до зміни самого рішення. Проте, на стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних вимог стягувача, що є неприпустимим.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі абсолютної неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Але під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.

На стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі № 350/426/16-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, просив вселити його в будинок АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передати йому ключі від наступних приміщень домоволодіння: ключі від воріт до житлового будинку, ключі від вхідних дверей до житлового будинку, ключі від двох хвірток, які знаходяться у дворі домоволодіння, ключі від сараю-гаражу, ключі від металевого гаражу, а також шляхом надання безперешкодного доступу ОСОБА_1 до всіх приміщень домоволодіння АДРЕСА_1 .

Заявником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що виникли обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять неможливим його виконання.

Та обставина, на яку посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що передачі ключів від будинку виявилося недостатньо для його вселення до будинку та проживання в ньому, на думку колегії суддів, не є підставою для зміни способу та порядку виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявник, звертаючись із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення, фактично просить змінити рішення суду по суті та зобов`язати ОСОБА_2 вчиняти певні дії для поновлення порушеного права ОСОБА_1 , які не заявлялися ним під час розгляду справи.

За таких обставин там вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, оскільки цим буде змінено саме рішення суду по суті, а не спосіб його виконання.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

При цьому, слід зазначити, що в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що не бажає проживати у спірному будинку, а ОСОБА_2 заявив, що зобов`язується 27 травня та 28 травня 2023 року о 09-00 годині передати ОСОБА_1 належні йому речі: автомобіль та інше майно.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Щербак Світлани Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук