Справа № 632/2482/21
провадження № 2/632/80/23

30 травня 2023 року м. Первомайський
Первомайський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого суддя Библіва С.В, за участю секретаря судового засідання Кузьменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Первомайському Лозівського району Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Сахновщинське ім. М.О.Ключки» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, набутих без достатніх правових підстав, -
Ухвалою суду від 05.01.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі з повідомленням (викликом) сторін та призначенням першого судового засідання на 22.02.2022 року, яке було відкладене на 07.04.2022 року через відсутність електроенергії в будівлі суду. Через повномасштабну військову агресію рф проти України та введення військового стану наступне засідання призначене на 23.01.2023 року, яке відкладене на 20.03.2023 року за клопотання представника відповідача, яка перебувала за кордоном, а з 20.03.2023 року відкладено на 30.05.2023 року за її ж заявою через хворобу.
Від представника позивача у справі до суду надійшла письмова заява в якій він просить проводити судове засідання без його участі, а також просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Сторона відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не прибула, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, відзиву на позов не подала. Враховуючи одночасне існування вищезазначених умов суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Враховуючи неявку сторін, дане судове засідання проводилося без фіксування процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ст. 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.
Суд, оцінивши наявні письмові докази, приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до частини першої статті 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Зазначене узгоджується зі змістом частини другої статті 445 ЦПК України, згідно з якою у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.
Як вбачається з тексту постанови ВС від 01.08.2018 року у справі 754/8605/16-ц зазначено про те, що оскільки судові рішення, що скасовуються не ґрунтувались на повідомленню позивачем неправдивих відомостей або поданих ним підроблених документах, то підстав для повороту виконання рішення суду немає.
Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:
заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.
Так , Позивач, в своїй позовній заяві, посилаючись на ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» та п. 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5, доходить до висновку, що суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні не належать до фонду заробітної плати, а отже не є заробітною платою та платежами, що прирівнюються до неї, і на цій підставі стаття 1215 ЦК України нібито не підлягає застосуванню.
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:
а) набуття або збереження майна;
б) набуття або збереження за рахунок іншої особи;
в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Виплата заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку була проведена позивачем на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку, недобросовісність з боку відповідача також судом не встановлена.
Отже , згідно з вимогами імперативних норм ст. 239 КЗпП України та ст. 445 ЦПК України, з урахуванням того, що судове рішення першої інстанції вже було виконане на момент його часткової зміни та часткового скасування у апеляційній інстанції, правова підстава набуття відповідачем права власності на вказані грошові кошти не відпала, а була змінена.
Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку про те, що відповідач набув право власності на зазначені вище кошти правомірно та в порядку, визначеному законом і незаконність набуття цього права власності судом не встановлена.
Аналізуючи викладене вище, суд доходить висновку про не доведеність позивачем належними доказами своїх позовних вимог щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. А враховуючи, що вимоги про стягнення інфляційних витрат та відсотків за користування грошовими коштами є похідними від вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, то і вони задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати, понесені стороною позивача слід залишити за ним.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5,13, 81, 89, 141, 227, 263, 279, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Сахновщинське ім. М.О.Ключки» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, набутих без достатніх правових підстав - залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту.
Позивач може оскаржити заочне рішення до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 .
Повний текст рішення виготовлено 07.06.20 23 року.
Суддя:С. В. Библів