Справа № 455/1693/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П.
Провадження № 22-ц/811/132/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Матяш С.І.

з участю: ОСОБА_1 , її представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 грудня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області , правонаступником якої є Старосамбірська міська рада Самбірського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Старосамбірська державна нотаріальна контора, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як законний представник ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним.

В обргунтування позовних вимог покликається на те, що 19 липня 2016 року, о 12 год. 22 хв., секретарем виконкому Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області Ощипок Оксаною Михайлівною посвідчено заповіт, згідно з яким ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, а також все те, що на випадок її смерті буде їй належати, на що за законом матиме право, в тому числі і житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , заповідає своєму внукові ОСОБА_4 . Стверджує, що в час посвідчення заповіту ОСОБА_6 перебувала на процедурах в Самбірській центральній районній лікарні, а відтак, фізично не була присутньою в своєму будинку, у зв`язку з чим не могла складати і підписувати заповіт. Зазначає, що 03 березня 2007 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори Коцюрубою Л.Я., зареєстрований в реєстрі за № 386, згідно з яким заповіла їй все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на випадок її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право. Вказує, що статтею 1254 ЦК України передбачено право заповідача на скасування чи зміну заповіту, однак в заповіті, складеному 19 липня 2016 року, не зазначено, що заповідач бажає змінити чи скасувати заповіт, складений нею 03 березня 2007 року. Вважає, що відсутність відмітки в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та в алфавітній книзі обліку заповітів про скасування заповіту від 03 липня 2007 року, свідчить про те, що ОСОБА_6 не змінювала свого волевиявлення по відношенню до спадкоємця. Наголошує, що ОСОБА_6 не складала заповіт від 19 липня 2016 року, тому її волевиявлення, як учасника правочину, не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, що є підставою для визнання заповіту недійсним. З наведених підстав просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 , складений на користь внука, ОСОБА_4 19 липня 2016 року.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт заперечує волевиявлення ОСОБА_6 на складання заповіту на користь внука, ОСОБА_4 , що підтверджується тим, що такий заповідачем не підписувався, а також стверджує про волевиявлення її матері, ОСОБА_6 на складення та підписання заповіту на її користь, що підтверджується заповітом, посвідченим державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори Коцюрубою Л.Я. 03 березня 2007 року, який заповідачем не скасовувався. Зазначає, що у зв`язку з підробленням заповіту від імені її матері за її заявою 17 листопада 2016 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за №0000817 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Вказує, що висновком судово-почеркознавчої експертизи № 6/35 від 07 лютого 2017 року встановлено, що досліджуваний підпис, виконаний від імені ОСОБА_6 , в графі «підпис» заповіту, складеного 19 липня 2016 року, виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою з використанням технічних прийомів, а саме, перемальовування на просвіт. Звертає увагу, що протягом всього часу розгляду справи з 2016 року не виникало жодних питань щодо належності сторін та способу захисту, а ОСОБА_4 був учасником процесу від самого початку, відтак, відмова у задоволенні позову є необгрунтованою. Вважає, що суд не дослідив та не надав належної правової оцінки всім зібраним у справі доказам, в тому числі і показанням свідків, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду є незаконним, необгрунтованим та підлягає скасуванню. Наголошує, що Волянська сільська рада Старосамбірського району Львівської області замінена на Старосамбірську міську раду Самбірського району Львівської області, представник якої в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечив щодо задоволення позову. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, з огляду на зміст позовних вимог про визнання недійсним заповіту, складеного на ОСОБА_4 , не зазначила у позовній заяві усіх належних відповідачів, оскільки заявляючи даний позов виключно до Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, яку замінено на її правонаступника Старосамбірську міську раду Самбірського району Львівської області, без залучення до участі у справі в якості відповідача/співвідповідача ОСОБА_4 , який є спадкоємцем всіх прав і обов`язків померлої ОСОБА_6 за оспорюваним заповітом, що свідчить про те, що рішення суду стосуватиметься права ОСОБА_4 на спадкування ним частини спадкового майна після смерті ОСОБА_6 , що, на думку суду, унеможливлює вирішення даного спору без залучення його до участі у справі як відповідача. Відмову в позові суд обґрунтовував і тим, що позивачка не заявляла до суду клопотання про залучення ОСОБА_4 до участі у справі, як відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 12 лютого 1970 року.

Свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 07 липня 1989 року, виданим на підставі рішення виконкому Старосамбірської районної ради народних депутатів від 26 квітня 1989 року № 86 підтверджується, що ОСОБА_6 на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 , що.

Державним актом на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ № 090664, виданим Волянською сільською радою народних депутатів 26 квітня 2004 року підтверджується, що на підставі рішення виконавчого комітету Волянської сільської ради народних депутатів від 10 липня 1996 року № 8 ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,3453 га в межах згідно з планом, з яких 0,1 га для обслуговування житлового будинку, 0,2453 га для ведення особистого підсобного господарства.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори Кузан О.В. 22 листопада 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1742, підтверджується, що ОСОБА_6 є спадкоємцем усього майна свого чоловіка, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 22 листопада 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1742, за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17140568 від 20 грудня 2007 року.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області.

03 березня 2007 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори Коцюрубою Л.Я., зареєстрований в реєстрі за № 386, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на випадок її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй доньці ОСОБА_1 .

Згідно із заповітом, посвідченим секретарем виконкому Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області Ощипок О.М. 19 липня 2016 року, зареєстрованим в реєстрі за № 9, ОСОБА_6 усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, а також все те, що на випадок її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право та житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , заповіла своєму онукові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 6/35 від 07 лютого 2017 року, проведеної в межах кримінального провадження № 0000817, досліджуваний підпис від імені ОСОБА_6 в графі «ПІДПИС» заповіту від 19 липня 2016 року, складеного на користь ОСОБА_4 , виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою з використанням технічних прийомів, а саме, перемальовування на просвіт.

Вважаючи, що ОСОБА_6 не брала участі в складанні заповіту, від 19 липня 2016 року, складеного на користь ОСОБА_4 , не підписувала його, внаслідок чого, всупереч ч. 3 ст. 203 ЦК України її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Старосамбірська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним.

28 лютого 2017 року ОСОБА_5 заявила клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи її неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , оскільки оспорення заповіту стосується його прав та інтересів.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 19 квітня 2017 року залучено до участі у справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , як законного представника ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно зі статтею 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 3 ст. 51 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

Позивачка ОСОБА_1 , вважаючи, що внаслідок неправомірних дій посадової особи Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, правонаступником якої є Старосамбірська міська рада Самбірського району Львівської області, при посвідчені заповіту, складеного 19 липня 2016 року, порушено її право, як спадкоємця, на спадкування, визначила відповідачем лише Волянську сільську раду Старосамбірського району Львівської області, правонаступником якої є Старосамбірська міська рада Самбірського району Львівської області.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні спору про недійсність заповіту, відповідачами у таких справах виступають спадкоємці, на користь яких складено заповіт.

Ухвалення судового рішення у справі про визнання оспорюваного заповіту недійсним стосується саме прав та інтересів спадкоємців, на користь яких складено заповіт.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовна вимога про визнання недійсним заповіту, за яким ОСОБА_6 усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, а також все те, що на випадок її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право та житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , заповіла своєму онукові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосується прав та інтересів ОСОБА_4 , оскільки цим заповітом саме він визначений спадкоємцем за заповітом майна померлої ОСОБА_6 , що свідчить про наявність спору з приводу спадкового майна саме між ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1 , яка вважає, що саме вона є спадкоємцем цього ж спадкового майна за заповітом, складеного 03 березня 2007 року ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори Коцюрубою Л.Я.

Разом з тим, оспорюючи заповіт, складений на користь ОСОБА_4 , позивачка не визначила його відповідачем у справі в позовній заяві та до закінчення підготовчого провадження не заявляла клопотання про залучення його до участі у справі як співвідповідача, а суд не вправі залучати до участі у справі відповідачів за відсутності клопотання позивача про залучення до участі у справі відповідачів.

Зважаючи на те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги безпосередньо стосуються прав та інтересів ОСОБА_4 , на користь якого складено оспорюваний заповіт, і у якому саме він зазначений спадкоємцем спадкового майна після смерті ОСОБА_6 , такі вимоги не можуть бути розглянуті і вирішені судом без залучення його відповідачем у справі, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, а без залучення належного відповідача позовні вимоги судом не можуть бути вирішені.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що пред`являючи позовні вимоги лише до Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, правонаступником якої є Старосамбірська міська рада Самбірського району Львівської області, позивачем не визначено належний склад відповідачів, а незалучення до участі у справі ОСОБА_4 , на користь якого складено оспорюваний заповіт, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 постійно був учасником справи, а у суду не виникало питань щодо належності складу учасників справи, в тому числі і при вирішенні питання про відкриття провадження, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на те, що позивачем пред`явлено позовну вимогу про визнання недійсним заповіту, складеного на ОСОБА_4 , він повинен бути залучений до участі у справі, не як третя особа, а як відповідач.

Окрім цього, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

З врахуванням положень ч.2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції не вправі зі своєї ініціативи і за відсутності відповідного клопотання позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів чи замінювати первісного відповідача належним відповідачем.

З огляду на те, що у справах про визнання заповіту недійсним, виступають спадкоємці, на користь яких складено заповіт, суд першої інстанції, встановивши, що позивач пред`явила позов не до ОСОБА_4 , на користь якого складено оспорюваний нею заповіт, вірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Покликання апелянта на те, що в судовому засіданні представник відповідача визнав позовні вимоги та не заперечував щодо їх задоволення не можуть братися до уваги, оскільки визнання позову Старосамбірською міською радою Самбірського району Львівської області, яка є правонаступником Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, порушує права та інтереси інших осіб, а саме, ОСОБА_4 , на користь якого складено оспорюваний заповіт, і який не залучений до розгляду справи як співвідповідач, а відтак таке визнання позову не могло братись судом до уваги.

Аналізуючи зазначені в оскаржуваному рішенні підстави для відмови у задоволенні позову, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову саме з підстав незалучення до участі у справі, як відповідача, саме ОСОБА_4 , на користь якого складено оспорюваний заповіт, що спростовує доводи апелянта про інші підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , а саме, у зв`язку з необранням позивачем ефективного способу захисту.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18.05.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк