Справа № 165/1362/22
Провадження № 2/165/82/23
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я

встановив:

26 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження її здоров`я в ДТП.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 16 квітня 2019 року в с. Литовеж Іваничівського району Волинської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «OPEL-VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який здіснив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП вона, як пасажир автомобіля марки «OPEL-VIVARO», отримала тілесні ушкодження, а саме: закритий відламковий перелом лівого стегна зі зміщенням; закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку; забій м`яких тканин обличчя у вигляді параобітальної гематоми зліва; саден в ділянці обличчя, внаслідок чого була визнана інвалідом ІІ групи. 16 квітня 2019 року за вищевказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000423 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 27 липня 2021 року, який залишено без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 січня 2022 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки. Зазначає, що внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження, тривалий час лікувалася та знаходилася в безпорадному стані, а в повсякденному житті змушена була користуватися сторонньою допомогою. Також вона понесла сильний фізичний біль, оперативне втручання, та болісне лікування, що в сукупності призвело до порушення її сну, нервозності та дратівливості. Крім того, вимушені зміни у її житті призвели до залучення значних фізичних та матеріальних ресурсів, і по даний час вимагають від неї більших компенсаторних можливостей. Крім того, після ДТП вона стала непрацездатною, а відсутність отриманого нею раніше доходу призвело до зниження добробуту її сім`ї. Оскільки їй були спричинені сильні моральні та фізичні страждання, моральну шкоду вона оцінює в розмірі 150 000 грн. Зазначає, що АТ «СГ «ТАС» на підставі укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виплатила їй, як потерпілій особі, 3943,47 грн. моральної шкоди, а тому з підстав передбачених ч.1 ст.1194 ЦК України, з відповідача ОСОБА_3 в свою користь просить стягнути 146 053,53 грн. моральної шкоди, тобто за виключенням сум страхового відшкодування, а також судові витрати у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у ньому. Зазначила, що після ДТП вона тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, чотири місяці пересувалася на інвалідному візку та два роки не могла ходити без сторонньої допомоги. Травма була важка і подекуди вона вважала, що не виживе, а тому переживала сильні душевні хвилювання. Протягом трьох років вона відновлювала своє здоров`я. І на даний часто в її уяві з`являється дорога, та моторошні обставини ДТП, тому її охоплює страх. Зазначила, що з часу отримання травмувми вона втратила дохід, і це вплинуло на добробут її сім`ї. Не заперечила того, що відповідач сплатив їй 22 000 грн. на лікування, а решту витрат на лікування покрила страхова компанія.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, з підстав викладених у ньому. До судових дебатів останній подав клопотання про долучення доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогупісля постановлення судового рішення. Зазначив, що моральна шкода оцінується позивачем виходячи з тяжкості отриманих нею травм, тривалістю фізичного болю та понесених моральних страждань.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що страхова компанія оплатила моральну шкоду завдану ОСОБА_1 в розмірі 3943,47 грн, а тому він погоджується сплатити не більше 10000 грн., вважає, що така сума буде цілком достатньою на відшкодування позивачу моральної шкоди. Зазначив, що в нього виникає сумнів в непрацездатності позивача, оскільки бачив як та їздить на велосипеді. Після ДТП, в лікарні, він домовився з позивачем про суми відшкодування, і вже ввечері того ж дня його дружина передала на лікування позивача дві тисячі гривень, а на наступний день ще п`ять тисяч. Через кілька днів особисто передав чоловікові позивача у його квартирі 10000 грн. для встановлення у позивача в кістці металевої пластини. По мірі можливості, він допомагав ОСОБА_1 , привозив її в Нововолинську ЦМЛ та домовився про операцію в м. Києві, від якої та відмовилася. Однак після того як востаннє сплатив ОСОБА_1 5000 грн., а позивач відмовилася написати йому розписку, коштів їй більше не давав. Дійсно говорорив, що оплатить реабілітацію ОСОБА_1 , однак за відсутності підтверджуючих документів, цього не зробив.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у позові. Потерпіла не надала належних доказів на підтвердження моральної шкоди в заявленому нею розмірі, більше того, після набрання вироком законної сили, розмір її вимог з незрозумілих причин, був збільшений. Вважає, що моральна та майнова шкода відшкодовані позивачу у повному обсязі. Висновок судово-медичної експертизи №342 та довідка МСЕК серії 12ААБ №680382 від 19.11.2019 року не встановлюють причино-наслідкового зв`язку між інвалідністю та тілесними ушкодженнями отриманими ОСОБА_1 в ДТП. ОСОБА_3 добровільно сплатив 22 000 грн. на відшкодування витрат, а оскільки страхова компанія покрила майнову та моральну шкоду позивачу, то вважає, що ОСОБА_1 відшкодовано всього 25 943,47 грн. спричиненої їй моральної шкоди (22 000 + 3943,47). Крім того, позивач не була пристебнута ременем безпеки, та добровільно, задля отримання прибутку, погодилася їхати транспортним засобом відповідача, а тому наявні підстави вважати, що вона частково винна у спричиненні внаслідок ДТП їй тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що відповідач відшкодував його дружині 22 000 грн. витрат на лікування і лише один раз відвіз її в лікарню. Не заперечив того, що ОСОБА_1 отримала страхове відшкодування, розмір якого йому невідомий.

Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 127/13984/18, зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.23 ЦК України).

При постановленні рішення у справі суд враховує те, що вироком Іваничівського районного суду від 27 липня 2021 року, що набрав законної сили 24 січня 2022 року встановлено, що 16 квітня 2019 року близько 10 год. 15 хв., відповідач ОСОБА_3 всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Ковель-Жовква» зі сторони м. Нововолинськ в напрямку м. Львів, у с. Литовеж Іваничівського району Волинської області перевищив максимально дозволену швидкість руху у населених пунктах ( понад 50 км/год), проявив безпечність та неуважність під час руху, в районі повороту на дачний масив «Прикордонник», перед виконанням маневру обгону попутного транспортного засобу не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де продовжив рух та допустив зіткнення із автомобілем марки «Заз -Daewoo» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , що рухався у зустрічному напрямку. ОСОБА_3 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки(а.с.64-69).

Також у вироці зазначається, що пасажир автомобіля «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 - позивач ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичного експерта №342 від 28.05.2019 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого відламкового перелому лівого стегна із зміщенням; закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку; забій м`яких тканин обличчя у вигляді параорбітальної гематоми зліва; саден в ділянці обличчя. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 виникли в результаті контакту з травмуючою дією тупих предметів цілком можливо при ударі об виступаючі частини салону автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди і за ступенем тяжкості перелом відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 січня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 27 липня 2021 року щодо ОСОБА_3 без змін (а.с.89-91).

При дослідженні судом вищевказаних копій документів, не було встановлено неправомірної винної поведінки пасажира ОСОБА_7 , а тому будь-які твердження представника відповідача щодо зворотного, суд до уваги не бере.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свій позов тим, що внаслідок ДТП їй були спричинені тілесні ушкодження і як наслідок вона визнана інвалідом ІІ групи, також змінився її звичний ритм життя, вона понесла та надалі переносить фізичний біль, сильні душевні хвилювання та моральні страждання.

Виписними епікризами з історії хвороби №1036 та №1942 підтверджується, що в період з 16.04.2019 по 17.05.2019 та з 26.07.2019 по 01.08.2019 ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» у травматологічному відділенні з діагнозом консолідуючий відламковий перелом лівого стегна з металевими фіксаторами, помірна міграція фіксатора. Рекомендовано ходу лише на милицях, остеокор СА, акард 75 пожиттєво, бандаж колінного суглобу (а.с.18-19).

ОСОБА_1 визнана інвалідом ІІ групи з 18 листопада 2019 року довічно, внаслідок загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, що стверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №680382. Надалі їй рекомендовано спостереження і лікування у травматолога, сімейного лікаря (а.с.21).

З 19 листопада 2019 року ОСОБА_1 розпочато індивідуальну програму реабілітації інваліда (а.с.22-23).

10 грудня 2020 року було проведено оперативне лікування ОСОБА_1 в умовах приватної клініки "BODRO CLINIC" , що стверджується випискою №138 з медичної карти амбулаторного пацієнта №19878 (а.с.20). В ході операції видалено металевий фіксатор. Рекомендовано медикаментозне лікування та виключено будь-яке фізичне навантаження.

З огляду на встановлені обставини справи та прямий причинно-наслідковий звязок із отриманою позивачем травмою та інвалідністю, доводи представника відповідача щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами, повністю спростовується.

У судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 була застрахована у АТ «СГ «ТАС», згідно полісу обов`язкового страхування цільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ7445486 від 16 серпня 2018 року (а.с.27).

Страховик у листі №07328/7122 від 11 травня 2022 року повідомив про прийняте рішення у здійсненні страхового відшкодування потерпілій ОСОБА_7 . Розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної останній, згідно ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становив 3 943,47 грн. (а.с. 24).

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд погоджується з твердженнями позивача, що сума страхової виплати є недостатньою для повного відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, та бере до уваги те, що розмір такої шкоди повинен бути зменшений на розмір страхового відшкодування.

При цьому, суд вважає безпідставними твердження представника відповідача з приводу того, що кошти сплачені відповідачем ОСОБА_3 в розмірі 22000 грн. є відшкодуванням спричиненої позивачу моральної шкоди.

Такої думки суд приходить з огляду на повідомлення страховика та пояснення позивача, відповідача, покази свідка в судовому засіданні, які підтвердили, що 22000 грн. були сплачені ОСОБА_3 на відшкодування витрат на лікування ОСОБА_1 , і в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Більше того, строховиком в повідомленні №07328/7122 від 11 травня 2022 року зазначається, що відшкодування пов`язане з лікуванням позивача проводилося відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за виключенням 20 000 грн., які сплатив ОСОБА_3 на лікування потерпілій ОСОБА_1 , а тому розмір такої виплати, на підставі п.24.1 ст.24 Закону, становив лише 3 755,32 грн. (23 755,32 грн. 20 000 грн.)

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує тривалість моральних страждань потерпілої ОСОБА_7 , а також те, що відповідачем ОСОБА_3 було вчинено протиправні дії, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із спричиненям останній середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що призвели до істотних змін у її житті (встановлення інвалідності), стражданнях, які вона відчуває і на даний час, у зв`язку з чим значно погіршився майновий стан, як ії, так і її сім`ї, кардинально в гіршу сторону змінився звичний спосіб життя ОСОБА_7 , що в цілому негативно вплинуло на її моральний та психологічний стан.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, судом враховується, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, характер і глибину душевних та моральних страждань, які понесла позивач, їх тривалість, суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а тому з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 суд стягує 146 053,53 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження її здоров`я в ДТП, що виключають суми страхового відшкодування, як зазначалось судом вище.

За правилами ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач при подачі позову до суду була звільнена від сплати судового збору, а тому у порядку ст.141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути із відповідача у дохід держави.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат належать витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача до закінчення судових дебатів подавав заяву про надання доказів щодо понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі, що відповідає вимогам ч.8 ст.141 ЦПК України, а відтак долю таких витрат на момент постановлення рішення у справі, суд не вирішує.

Керуючись ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі ст.1167, ст.1168, ст.1187, ст.1194 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) 146 053 (сто сорок шість тисяч п`ятдесят три) грн. 53 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01 червня 2023 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк