Справа № 932/5329/22
Провадження № 2/932/1865/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі - Івановій А.Є.,

за участю представника позивача - адвоката Ткаченка Д.В.,

за участю представника відповідача - Грабового А.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження в залі суду м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 14.09.2022 року звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «ПЛК ГРУП» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому зазначила, що 30.05.2022 року вона уклала з відповідачем договір про надання послуг з підбору та доставки автомобіля № 862Д300522. Згідно з п. 5.1 п. 5 договору, під час заповнення листа-замовлення, замовник видає виконавцю завдаток в рахунок платежів за комплекс послуг на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Пунктом 5.2 п. 5 договору визначено, що розмір завдатку становить 400 доларів США у еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ на день розрахунку. В разі, якщо ставка на аукціоні становитиме більше ніж 4000 доларів США у еквіваленті до гривні на день розрахунку, то завдаток складає 10 % від вартості максимальної ставки на аукціоні. Відповідно до листа -замовлення до договору про надання послуг з підбору, оформленню та доставки автомобіля №862Д300522 параметрами автомобіля є: марка NISSAN, модель JUKE, рік випуску 2012, тип кузову- кросовер, колір коричневий, вид палива - бензин, об`єм двигуна - 1,6 л, коробка передач - автомат. Всього сплатила вартість автомобіля на рахунок відповідача 119800,00 грн +203615,00 грн. = 323415,00 грн. (трьома платежами 10.06.2022 року, 13.06.2022 року та 15.06.2022 року) відповідно до договору в Латвії 20.06.2022 року був придбаний автомобіль NISSAN JUKE, 2011 року випуску. Однак відправка автомобіля не здійснювалася протягом двох тижнів, 01.07.2022 року було скасовано усі митні пільги для ввезення більшості імпортних товарів, зокрема, авто. Таким чином, свої зобов`язання щодо термінів поставки автомобіля відповідач не виконав, що спричинило порушення істотних умов договорів. Через скасування митних пільг позивачка сплатила за розмитнення автомобіля всього 87 000 гривень + 23 000 гривень (через збільшення курсу долара США) Після розмитнення автомобіля з митної декларацію вона дізналася, що вартість автомобіля 5900 євро, що еквівалентно 229378,30 грн., тобто відповідачем безпідставно збільшено вартість автомобіля, що є грубим порушенням договору. В зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків за договором відповідачем позивачка змушена була сплатити за розмитнення авто на 23000 грн. більше. Також умовам договору не відповідає рік випуску автомобіля - 2011 рік. В зв`язку з невиконанням своїх обов`язків за договором відповідачем просить стягнути з на свою користь суму безпідставного завищення суми вартості автомобіля 120976,00 грн. + 23000 грн.суми по сплаті митних платежів + 200 доларів завдатку (200 доларів їй добровільно повернув відповідач) в еквіваленті станом на 30.05.2022 року - в сумі 5850,00 грн. Істотне порушення умов довору відповідачем спрчинило їй моральну шкоду: негативні переживання, емоційна напруга, нервозність, яку вона оцінює в сумі 100000,00 гривень, також просить стягнути судові витрати - 3979,26 грн.

Представником відповідча надано письмовий відзив18.10.2022 року, в якому відповідач позов не визнав, в задоволенні його просив відмовити з огляду на необгрунтованість. Так, дійсно, 30.05.2022 року між сторонами було укладено договір про надання послуг з підбору та доставки автомобіля № 862Д300522. Відповідно до умов якого сторони підписали додаток № 1 до цього - лист-замовлення , у якому позивачка виклала свої вимоги до автомобілю, що має бути підібраний та доставлений їй. За договором зобов`язалася сплатити завдаток в розмірі 10 % від вартості максимальної ставки на аукціоні. Так, відповідно до листа замволення додаток № 1 до договору про надання послуг з підбору , оформлення та доставки автомобіля № 862Д300522 ОСОБА_1 , як замовник, замовила автомобіль : марка NISSAN , модель JUKE, рік випуску 2012, тип кузову кросовер, колір коричневий, вид палива - бензин, об`єм двигуна - 1,6 л, коробка передач - автомат, вартість орієнтовно складає 10000 доларів США, що відповідає 292259,00 грн. за офіційним курсом НБУ. Вартість комплексу послуг за цим договором складає 500 доларів США. Сума завдатку 400 доларів США. ОСОБА_1 на виконання договору сплатила на користь ТОВ «ПЛК Груп» 119800 грн. - 10.06.2022 року, та 203615 грн. платежами від 13.06.2022 року та 15.06.2022 року. Після чого сама позивачка знайшла на аукціоні та обрала автомобіль NISSAN JUKE, 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 . Після придбання в Латвії автомобіль був підготовлений до перевезення на митну територію України, та ввезений шляхом перевезення на автомобільному трейлері разом з митними документами. Договір купівлі-продажу автомобіля в Латвії, наданий позивачкою , був переданий до органів митного контролю та на його підставі оформлена вантажна митна декларація та розраховані належні до сплати мита, які були сплдачені особисто позивачкою. В липні 2022 року автомобіль був переданий позивачці та прийнятий нею. Кошти сплачені позвачкою - 328992 грн. були передані контрагенту, який здійснював викуп замовленого позивачкою автомобіля на території ЕС, залученого на підставі п.2.6 укладеного між позивачкою та відповідачем договору. Так, литовське підприємство UAB «PLK GROUP», здійснило викуп замовленого позивачкою автомобілю, про що свідчить рахунок на зазначену суму - 8000 євро; банківський ордер про оплату 8000 євро. Різницю між гривневим еквівалентом 8000 євро та сумою, сплаченою позивачкою на користь відповідача складає вартість комплексу послуг з перевезення автомобіля з Литви до України, послуг з розмитнення та оформлення автомобіля. Митні платежі були сплачені особисто позивачкою на користь львівської митниці. Щодо повернення сплаченої суми завдатку - 200 доларів, відповідач зазначив, що згідно з п.5.2 договору, чітко визначена правова природа грошових коштів, переданих позивачкою відповідачу у розмірі 400 доларів США , як саме завдатку, а не авансу. Зважаючи на це, повернення суми завдатку позивачці не може бути проведене через повне виконання відповідачем договірних умов на користь позивача. Відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню з огляду на те, що позивачкою не доведено у поданих письмових доказах наявність неякісного надання послуг відповідачем. Позивачкою подано події, настання яких не оспорюється сторонами та визнається відповідачем, однак на їх підставі побудовані хибні припущення на свою користь. В зв`язку з необгрунтованістю просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивачки Ткаченко Д.В. позовні вимоги підтримав, на їхньому задоволенні наполягав. Відповідач вчасно не доставив автомобіль до 01.07.2022 року, коли діяли нульові ставки розмитнення, тому ОСОБА_1 змушена була сплачувати за розмитнення автомобіля. Варість автомобіля не співпадає в документах на розмитнення та в договорі купівлі-продажу автомобіля. Не заперечував, що позивачка самостійно обрала автомобіль на аукціоні 2011 року випуску, самостійно оплатила на львівіській митниці розмитнення автівки, яку прийняла, підписала акт-прийому передачі , претензій не писала одразу.

В судовому засіданні представник відповідача Грабовий А.В. проти задоволення позову заперечував, надав пояснення, аналогічні тим, що містяться в письмових запереченнях. Зазначив, що автомобіль 2011 року випуску обрала сама позивачка, 400 доларів завдатку не повертаються, оскільки договір відповідач виконав у повному обсязі, відповідачем було сплачено на рахунок контрагента - UAB «PLK GROUP» 8000 євро вартості автомобіля , які потім литовський контрагент сплатив власникові з Латвії - SIA CURRUS автомобіля NISSAN JUKE, 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , що підтверджується наданими відповідачем: рахунок на зазначену суму - 8000 євро; банківський ордер про оплату 8000 євро між даними юридичними особами. Щодо строків доставки автомобіля, то згідно до умов договору, термін виконання зобов`язань з придбання та доставки автомобіля не обумовлений, зобов`язань щодо доставки автомобіля в період дії «нульового» розмитнення договір не містить. Згідно п. 5.10 договору, у разі зміни вартості автомобіля та супутних послуг виконавець погоджує цю зміну з замовником. Замовник повинен здійснити доплату доплату вартості за замовлений автомобіль та супутні послуги в касу виконавця протягом 1 банківського дня після узгодження нової ціни за замовлений ним автомобіль та супутні послуги. Пунктом 5.11 у разі збільшення транспортних тарифів , комерційного курсу валют, введення нових або підвищення діючих ставок податків, зборів та інших обов`язкових платежів виконавець надає замовнику рахунок на доплату, розмір якої підлягає сплаті в касу виконавця протягом 3 банківських днів. Позивачка на львівській митниці самостійно зустрічала автомобіль та розмитнювала його. Послуги відповідача за даним договором склали відповідно до п.3 листа -замовлення складає 500 доларів США в еквіваленті 14627 гривень. Оскільки відповідач виконав усі зобов`язання за договором, тому підстав для задоволення позову в повному обсязі не вбачається, просив відмовити в задоволенні позову.

Суд,вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке:

Фактичні обставини, встановлені судом:

30 травня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ПЛК ГРУП» був укладений договір з підбору та доставки автомобіля № 862Д300522.

Згідно п. 2.1 Договору Виконавець зобов`язується відповідно до Листа-замовлення Замовника (надалі Лист замовлення (Додаток №1 до цього Договору) забезпечити надання комплексу послуг по підбору, оформленню (в тому числі митному) та доставці автомобіля в пункт призначення, зазначений в Листі-замовленні, і видати його, а також супутні документи Замовнику за Актом Приймання-передачі автомобіля (Додаток 2 до цього Договору), а Замовник зобов`язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити вартість автомобіля, а також вартість комплексу послуг, наданих Виконавцем та супутніх послуг.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. Договору, під час заповнення Листа-замовлення Замовник видає Виконавцю завдаток в розрахунку платежів за комплекс послуг на підтвердження зобов`язання і на забезперчення його виконання. Розмір завдатку становить 400 доларів США у еквіваленті до гривні за офіційним курсом на день розрахунку. В разі якщо ставка на аукціоні становитиме більше, ніж 4000 доларів США у еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ на день розрахунку, то завдаток складає 10% від вартості максимальної ставки на аукціоні.

Відповідно до Листа замовлення Додаток №1 до Договору про надання послуг підбору, оформлення та доставки автомобіля № 862Д300522 ОСОБА_1 , як Замовник замовив автомобіль марки NISSAN, модель JUKE, рік випуску 2012, тип кузову кросовер, колір коричневий, вид палива - бензин, об`єм двигуна - 1,6 л, коробка передач - автомат, вартість орієнтовно складає 10000 доларів США, що відповідає 292259,00 грн., за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату підписання договору.

Комплекс послуг (п.3) включає оформлення в країні продажу, митне оформлення на кордоні, митне оформлення на митниці призначення, державнe реєстрацію. Сторони узгодили, що до комплексу послуг включено доставку автомобіля до України по окремих тарифах, вартість якої буде входити в кінцеву вартість автомобіля за цим Договором.

Вартість комплексу послуг за цим Договором встановлено в доларах і складає 500 доларів США, що відповідає 14627 грн. за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату підписання договору. Сума завдатку за цим Договором встановлена в доларах і складає: 400 доларів США, що відповідає 11702 грн. за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату підписання договору.

З метою виконання покладених на себе зобов`язань після підписання Договору ОСОБА_1 , як Замовник, сплатила ТОВ «ПЛК Груп» 400 доларів США та еквівалент 8000 євро вартості автомобіля + 1600 євро логістика за умовами 5.1 та 5.2 Договору, в гривневому еквіваленті трьома платежами : 119800 грн. - 10.06.2022 року, та 203615 грн. платежами від 13.06.2022 року та 15.06.2022 року.

Відтак, зі свого боку позивач виконав зобов`язання по Договору в повному обсязі, сплативши обумовлену сторонами суму. Цей факт визнається та не оспорюється відповідачем.

На виконання умов Договору контагенту відповідача - UAB «PLK GROUP» 20.06.2022 року було сплачено 8000 євро вартості автомобіля, які потім литовський контрагент сплатив власникові - юридичній особі Латвії - SIA CURRUS автомобіля NISSAN JUKE, 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , що підтверджується наданими відповідачем: рахунком на зазначену суму - 8000 євро; банківським ордером про оплату 8000 євро.

За розмитнення автомобіля NISSAN JUKE, 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 позивачка ОСОБА_1 сплатила двома платежами від 15.07.2022 року та 22.07.2022 року 87000 гривень + 23000 гривень на користь Львівської митниці.

Нормативно-правове обґрунтування:

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст. 14 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Статтею 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі послуг мають право на державний захист своїх прав; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

-безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

-безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

-відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

-реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Визначення «істотності порушення договору» у ч. 2 зазначеної статті надано через іншу оціночну категорію «значна міра» позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору. Значна міра позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору має визначатися посилаючись на об`єктивні обставини. Так, зміст договору може допомогти визначити очікування особи на які вона розраховувала при укладенні договору і які вона визначила об`єктивно погоджуючи його умови. Ч. 2 вказаної статті передбачає лише загальну підставу - «істотність порушення договору» без можливості вказівки на об`єктивні ознаки такого порушення. Можливість зазначення об`єктивних ознак істотності порушення договору може існувати лише у поіменованих договорах, коли у абстрактній формі можна визначити його зміст та правову мету.

З огляду на те, що істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, вина сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення для оцінки порушення договору в межах питання визначення його істотності та відповідно розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Оціночна категорія «істотність», що міститься у ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, має функцію отримання таких оціночних результатів як «істотність порушення» або навпаки «неістотність порушення». У свою чергу оціночні результати «істотність порушення» або «неістотність порушення» має функцію встановлення наявності або відсутності підстави для зміни або розірвання договору. Через поміщення у ч. 2 ст. 651 оціночної категорії «істотність порушення договору», суб`єкту правозастосування надається можливість у спосіб оцінки визначитися з наявністю або відсутністю оціночного факту - факту порушення договору, наявність якого і є підставою для розірвання договору. Виходячи із об`єкту оцінки суб`єкт оцінки має визначити «міру позбавлення того, на що розраховувала сторона договору при укладенні договору». У даному випадку результат оцінки, зокрема «істотність порушення» не є об`єктивно існуючим даним, як наприклад юридичний факт, а залежить від оцінки міри позбавлення можливості отримання очікуваних результатів виконання договору. Оціночний факт на відміну від інших підстав розірвання договору необхідно отримувати шляхом оцінки та не встановлюється шляхом доказування. Шляхом доказування встановлюються факти (обставини), що на момент їх встановлення є існуючими. Оціночний факт доказуванню не підлягає так як його виникнення залежить лише від оцінки та об`єктивації його існування, зокрема у спосіб встановлення його рішенням суду. При об`єктивації оціночного факту, зокрема істотності порушення договору звичайно необхідно визначати, у спосіб оцінки, ті об`єктивні ознаки, що слугують свідченням його існування. Першою об`єктивною ознакою, що має бути встановлена у спосіб оцінки і яка свідчить про «істотність порушення договору» є «значна міра позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору».

Отже, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13.

Суд зазначає, що посилання позивача на грубе порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні вимог цивільного процесуального законодавства.

Щодо вимоги позивачки про повернення внесеного їй завдатку за Договором № 862Д300522 в розмірі 200 доларів США в еквіваленті, то суд зазначає наступне.

Відповідно п. 5.2 Договору, розмір завдатку становить 400 доларів США у еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ на день розрахунку. В разі якщо ставка на аукціоні становитиме більше, ніж 4000 доларів США у еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ на день розрахунку, то завдаток складає 10% від вартості максимальної ставки на аукціоні.

Відповідно до п. 6.2 Договору, у випадку відмови «Замовника» від виконання даного Договору «Виконавець» не повертає «Замовнику» завдаток, встановлений п. 5.1 Договору.

Виключенням може бути лише випадок коли «Замовник» відмовляється від виконання даного Договору внаслідок грубого порушення «Виконавцем» своїх зобов`язань за цим Договором і такі порушення зобов`язань «Виконавцем» за цим Договором встановлені в судовому порядку.

Пунктом 5.2 укладеного між сторонами Договору чітко визначена правова природа грошових коштів, переданих позивачкою у розмірі 400 доларів США у якості саме завдатку, а не авансу.

Відповідно до ч.1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Зважаючи на вищевикладене, повернення завдатку у розмірі 400 доларів США, переданих позивачкою за Договором, не може бути повернуте відповідачем через виконання умов договору.

В судовому засіданні встановлено та це не заперечують сторони, що автомобіль NISSAN JUKE, 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , позивачка сама обрала. Тому позовні вимоги щодо невиконання відповідачем умов договору в частині доставлення саме даного автомобіля не знайшли свого підтвердження.

З системного аналізу діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена вина відповідача щодо невиконання або неналежного виконання умов договору, а також не доведено, що відповідач ухилився від виконання зобов`язань за договором про надання послуг.

За вимогами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ніш. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, під час укладання спірного договору про надання послуг було дотримано усі вимоги діючого законодавства, а саме: сторони правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було вільним та відповідало волі сторін, були відсутні будь які обмеження та заборони.

Отже, як встановлено судом, відповідач вчасно, відповідно до умов укладеного Договору приступив до його виконання, про що свідчить переписка у месенджері Viber, вчиняв усі необхідні дії на виконання зобов`язань, покладених на нього умовами Договору, не ухилявся від виконання умов Договору, та сприяв в отриманні очікуваних результатів виконання Договору Замовником.

Відповідно до п. 3.2.3. Договору виконавець має право на будь-які зміни тривалості та інших параметрів послуг, що входять до складу комплексу послуг за погодженням з замовником. В разі, якщо це пов`язано з необхідністю гарантування якості виконання послуг замовника, Виконавець має право в односторонньому порядку змінювати тривалість, маршрут доставки.

Пунктом 5.10. передбачено, що у разі зміни вартості автомобіля та супутніх послуг Виконавець погоджує цю зміну із Замовником. Замовник повинен здійснити доплату вартості за замолений автомобіль та супутні послуги в касу Виконавця протягом 1-го банківського дня після узгодження нової ціни за замовлений автомобіль та супутні послуги.

В ході виконання Договору, зміни, відповідно до п. 4.5. Договору, узгоджуються, серед іншого, засобами електронного зв`язку обома сторонами.

Про зміну вартості супутніх послуг у зв`язку із виниклими обставинами, у встановленому Договором порядку, а саме засобами електронного зв`язку, неодноразово повідомлявся позивач як Замовник.

З огляду на викладене, позивачем не доведено обставин істотного порушення умов Договору відповідачем, які б вказували на значну міру позбавлення того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, умови підписаного договору та листа-замовлення не містять вказівку щодо строку виконання зобов`язання відповідачем, не містять зобов`язання відповідача щодо доставки автомобіля під час дії «нульового розмитнення», контрагенту відповідачем сплачено саме ту суму , яку погодженого з позивачкою - 8000 євро, сплата якої підтверджена документально відповідачем, розмитнення проводилося позивачкою особисто, ризики збільшення сум вартості автомобіля, транспортних тарифів, комерційного курсу валют тощо в договорі оговорені п.5.11 та п.5.12, який підписаний позивачкою ОСОБА_1 .

Щодо відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 5 цієї ж статті Кодексу визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід зазначити, що згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі статті 24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України надав у постанові від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної школи встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

Крім того, наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

Враховуючи те, що суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, в результаті чого не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» про захист прав споживача шляхом стягнення матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12,13, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 05 червня 2023 року.

Суддя О.С. Овчиннікова