Справа № 359/8255/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/186/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року та за апеляційною скаргою Бориспільської міської ради Київської області на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бориспільської міської ради Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Реєстраційної служби Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дудка Оксана Сергіївна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними рішень, скасування свідоцтв про право власності на земельні ділянки, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсними рішень, скасування свідоцтв про право власності на земельні ділянки, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

В обґрунтування позову зазначив, що з 1956 року разом з родиною він переїхав на постійне місце проживання до м. Бориспіль Київської області. Його батько отримав у користування житловий будинок та земельну ділянку площею 0,14 га, межі якої були узгоджені з командиром військової частини НОМЕР_1 . В житловому будинку проживала його родина та обробляла земельну ділянку.

Вказував, що з 1992 року та по теперішній час зареєстрований у вказаному будинку. В 1993 року ним та його батьками було отримано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті батьків він та його сестра ОСОБА_4 успадкували частини житлового будинку, згідно свідоцтв про право на спадщину від 04 листопада 2003 року та від 30 травня 2006 року.

Він та ОСОБА_4 є співвласниками земельної ділянки площею 0,0817 га з кадастровим номером :07:003:0041 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Спірна земельна ділянка площею 0,06 га є суміжною земельною ділянкою та залишилась неприватизованою, проте, ще за життя його батька була огороджена по всьому периметру, має хвіртку, яка зачиняється на навісний замок. Ключ від цього замка знаходиться у його володінні. У зв`язку з цим він продовжував добросовісно та ретельно обробляти земельну ділянку, займатися садівництвом.

В 2016 році він усно звернувся до Бориспільської міської ради з приводу можливості отримати суміжну земельну ділянку площею 0,06 га, якою він користується багато років у власність, оскільки на ній розташовується сад.

За наслідком такого звернення позивачу стало відомо, що земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_2 .

На його переконання під час оформлення права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, зокрема в процесі проведення кадастрової зйомки, топографо-геодезичних робіт, отримання рішень, дозволів, висновків, державної реєстрації були допущені порушення земельного законодавства України. Земельна ділянка була оформлена без погодження її меж з власниками суміжних земельних ділянок, зокрема будинків АДРЕСА_2 - власник ОСОБА_6 та НОМЕР_2 - власники ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Крім того, спірна земельна ділянка перетинає дорогу, якою користуються мешканці міста для проходу до цієї частини мікрорайону та зворотному напрямку до вул. Київський Шлях, а власник будинку АДРЕСА_2 - для проїзду до свого будинку.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточнень позовної заяви, позивач просив суд:

визнати незаконним та скасувати рішення Бориспільської міської ради від 24 липня 2012 року № 2308-27-VI про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Бориспіль, в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,07 га, за адресою: АДРЕСА_3 , громадянину ОСОБА_2 ;

визнати незаконним та скасувати рішення Бориспільської міської ради від 29 січня 2013 року № 2908-34-VІ про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови), в частині затвердження проекту землеустрою та безоплатної передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови) з кадастровим номером :07:003:0137, площею 0,0600 га, за адресою АДРЕСА_3 , громадянину ОСОБА_7 ;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 1810557), що видано реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :07:003:0137, площею 0,07 га, за адресою: АДРЕСА_3 та скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень, проведену реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, індексний номер: 1264115 від 30 березня 2013 року);

визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 27852676), що видано Реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером :07:003:0145 площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_3 та скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (індексний номер Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 27852799 від 09 жовтня 2014 року, номер запису про право власності 7268784, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 05);

визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 27850195), що видано реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером :07:003:0144 площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_3 та скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (індексний номер Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 27850439 від 09 жовтня 2014 року, номер запису про право власності 7268276, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 05);

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0145 площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_3 , укладений 13 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 02 березня 2013 року, реєстровий номер 266, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О. С. за № 2285, та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О. С. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 05 номер запису про право власності: 16351144 від 13 вересня 2016 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31353670 від 13 вересня 2016 року);

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0144 площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_3 , укладений 13 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 02 березня 2013 року, реєстровий номер 266 та посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О. С. за №2282, та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О. С. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 05) номер запису про право власності: 16350927 від 13 вересня 2016 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31353450 від 13 вересня 2016 року).

Наприкінці червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2019 року було накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0144, площею 0,01 га, що розташована по АДРЕСА_3 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2019 року у справі №359/8255/16; скасовано арешт, накладений на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0144, площею 0,01 га, що розташована по АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду від 02 лютого 2021 року, у квітні 2021 року позивач направив апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду від 22 березня 2021 року, у квітні 2021 року Бориспільська міська рада направила апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу вважає незаконною, та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року апеляційні скарги позивача та Бориспільської міської ради задоволено частково; рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; визнано незаконним та скасовано рішення Бориспільської міської ради від 24 липня 2012 року № 2308-27-VI про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Бориспіль, в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,07 га, за адресою: АДРЕСА_3 , громадянину ОСОБА_2 ; визнано незаконним та скасовано рішення Бориспільської міської ради від 29 січня 2013 року № 2908-34-VІ про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови), в частині затвердження проекту землеустрою та безоплатної передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови) з кадастровим номером :07:003:0137, площею 0,0600 га, за адресою АДРЕСА_3 , громадянину ОСОБА_2 ; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 1810557), видане 30 березня 2013 року Реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :07:003:0137, площею 0,07 га, за адресою: АДРЕСА_3 , скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень, проведену реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, індексний номер: 1264115 від 30 березня 2013 року); визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 27852676), видане 09 жовтня 2014 року Реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером :07:003:0145 площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_3 , скасовано державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (індексний номер витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 27852799 від 09 жовтня 2014 року, номер запису про право власності 7268784, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 05); визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 27850195), видане 09 жовтня 2014 року Реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером :07:003:0144 площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_3 , скасовано державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (індексний номер витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 27850439 від 09 жовтня 2014 року, номер запису про право власності 7268276, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 05); у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок з кадастровими номерами :07:003:0145 та :07:003:0144, укладених 13 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відмовлено; ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 про скасування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, у лютому 2021 року ОСОБА_3 направила касаційну скарги, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила суд скасувати постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року та залишити в силі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року.

Постановою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року та за апеляційною скаргою Бориспільської міської ради Київської області на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року прийнято до свого провадження.

27.10.2022 року на електронну адресу та 01.11.2022 року на поштову адресу Київського апеляційного суду від приватного нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Дудки О.С. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

08.11.2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від Бориспільської міської ради надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

10.11.2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від Бориспільської міської ради надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

01.12.2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від Бориспільської міської ради надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

06.12.2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшли додаткові пояснення.

30.01.2023 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення-клопотання.

31.01.2023 року до Київського апеляційного суду від надійшло клопотання про приєднання письмових доказів.

10.03.2023 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення.

В судове засідання 16.03.2023 року відповідачі ОСОБА_2 , представник Бориспільської міської ради Київської області, представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області, представник Реєстраційної служби Бориспільської міської ради Київської області та треті особи: приватний нотаріус Дудка О.С., Вірко О.В., Івашин В.Д. не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надали.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість вищевказаних судових рішень в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення обох апеляційних скарг.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 1993 року № НОМЕР_3, виданого Бориспільським міськвиконкомом (т. 1, а. с.7), ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1 в рівних долях належав житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_10 позивач та ОСОБА_4 успадкували вказаний житловий будинок та стали співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_4 також є співвласниками земельної ділянки площею 0,0817 га з кадастровим номером :07:003:0041 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташовується в АДРЕСА_1 .

Позивач заявляє, що він мав намір приватизувати суміжну земельну ділянку площею 0,06 га.

На підставі рішення Бориспільської міської ради Київської області № 2308-27-VI від 24 липня 2012 року ОСОБА_2 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_3 (т. 1, а. с. 76).

Рішенням Бориспільської міської ради Київської області № 2908-34-VI від 29 січня 2013 року був затверджений проект землеустрою та ОСОБА_2 передано безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0137, яка розташовується в АДРЕСА_3 (т. 1, а. с. 142).

ОСОБА_2 у встановленому порядку зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 0,0700 га з кадастровим номером :07:003:0137, яка розташовується в АДРЕСА_3 індексний номер 1810557 від 30 березня 2013 року.

На підставі заяви ОСОБА_2 вказана земельна ділянка була розділена на дві окремі земельні ділянки згідно кадастрових планів площами 0,06 га та 0,01 га. В результаті поділу були утворені земельні ділянки: площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 та площею 0,01 га кадастровим номером :07:003:0144, які розташовуються в АДРЕСА_3 .

13 вересня 2016 року ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_3 . Дана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О. С.

13 вересня 2016 року ОСОБА_2 також відчужив на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_3 . Дана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С..

ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 березня 2019 року також відчужила земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_5 . Дана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Бадаховим Ю. Н.

06 березня 2019 року з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором позики від 06 березня 2019 року ОСОБА_5 передала ОСОБА_12 в іпотеку земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_3 .

На час розгляду справи власником спірної земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_5 , а власником земельної ділянки площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право на судових захист саме порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи законного інтересу передбачене й в ст. 4 ЦПК України.

Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 по справі №924/316/21 вказано, що наведені норми визначають об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Щодо порушеного права, то таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Аналогічний правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 10.11.2021 по справі №910/8060/19.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 по справі № 917/664/19 зауважив, що гарантоване ст.. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має право (інтерес), чи це було це право (інтерес) порушено, а також чи було воно порушене саме відповідачем.

Свої позовні вимоги позивач ґрунтував насамперед на твердженнях про те, що передача спірної земельної ділянки відповідачу порушує його право користування нею, а також перешкоджає її приватизації.

Як було встановлено вході розгляду справи, спірна земельна ділянка ніколи у встановленому законом порядку не надавалася в користування ні позивачу, ні членам його сім`ї. Жодного належного доказу з приводу належного ініціювання та виконання ним передбаченої законом процедури приватизації спірної землі позивач до суду не представив.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до висновку про те, що право позивача з наведеного приводу порушене не було, у зв`язку з чим такі вимоги не підлягають судовому захисту.

Колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції. Як було вже зазначено вище, лише легітимний (законний інтерес) особи підлягає судовому захисту. Оскільки позивач у встановленому законом порядку не набував права користування чи власності на спірну земельну ділянку, а обставин, які б обґрунтовували наявність у нього правомірного очікування, належним чином не виникало, його легітимне право в цьому контексті порушене не було.

Іншою обставиною, якою позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, були твердження про неналежність погодження ОСОБА_2 меж спірної земельної ділянки при її приватизації

Як вірно зазначив суд першої інстанції, за змістом ст.198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому ст.198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

З точки зору колегії суддів апеляційного суду сам по собі факт погодження чи непогодження меж земельної ділянки при її приватизації може мати наслідком оспорювання такої приватизації сусідніми землевласниками/землекористувачами виключно за умови, якщо така процедура призвела до невірного визначення меж земельної ділянки та порушення у зв`язку з цим меж ділянок таких сусідніх землевласників/землекористувачів. При цьому дана обставина підлягає доказуванню в ході розгляду справи.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

З урахуванням вищевикладеного на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог в зазначеній частині позивачем мали б бути представлені до суду належні докази з приводу того, що у зв`язку приватизацією ОСОБА_2 спірної земельної ділянки були порушені межі земельної ділянки ОСОБА_1 , що дало б можливість констатувати порушення прав останнього. В той же час належні докази з цього приводу до суду представлені не були, у зв`язку з чим твердження позивача з даного приводу, які він поклав в основу своїх вимог, залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом.

В якості ще однієї підстави для своїх позовних вимог позивач зазначав знаходження на спірній земельній ділянці дороги загального користування.

Дані твердження були визнані обґрунтованими судом апеляційної інстанції, внаслідок чого постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року рішення суду першої інстанції було скасоване, по справі було ухвалене нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Ухвалюючи таке судове рішення, апеляційний суд послався на акт обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_3 від 17 лютого 2017 року, протокол виїзду представника постійної комісії Бориспільської міської ради з питань індивідуального будівництва та землекористування від 16 липня 2019 року та викопіювання з плану зонування м. Бориспіль, затвердженого рішенням міської ради № 202-26-УІІ від 08 червня 2017 року.

Скасовуючи зазначену постанову Київського апеляційного суду в даній справі, Верховний Суд зазначив, що апеляційним судом не враховано, що на час прийняття рішення Бориспільською міською радою Київської області № 2908-34-VI від 29 січня 2013 року щодо затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0137, яка розташовується в АДРЕСА_3 , підлягало врахуванню викопіювання з генерального плану м. Бориспіль, затвердженого рішенням міської ради від 11 травня 2007 року.

Натомість суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув та помилково врахував викопіювання з плану зонування м. Бориспіль, затвердженого рішенням міської ради № 202-26-УІІ від 08 червня 2017 року, тобто рішення міської ради, яке не існувало на час виникнення спірних правовідносин.

Як вбачається з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, під час його розроблення враховано містобудівну документацію (затвердженого генерального плану м. Бориспіль в 2007 році), відповідно до якого не існувало заборон щодо відведення ОСОБА_2 у власність спірної земельної ділянки, тобто не було передбачено розташування дороги на вказаній земельній ділянці.

Вказана обставина була також підтверджена й Бориспільською міською радою. Так, подаючи заперечення на позов ОСОБА_1 у квітні 2017 року, Бориспільська міська рада вказувала, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що спірна земельна ділянка перетинає дорогу, якою користуються мешканці міста для проходу до вул. Київський Шлях, але ним не враховано, що згідно викопіювання з генерального плану м. Бориспіль та схеми про відповідність місця розташування земельної ділянки під забудову по АДРЕСА_3 жодної дороги не передбачено.

При цьому судом також не враховано, що згідно з висновком управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради від 12 липня 2012 року щодо відповідності місця розташування земельної ділянки спірна земельна ділянка відповідно до містобудівної документації (затвердженого генерального плану м. Бориспіль в 2007 році) знаходиться серед існуючої індивідуальної забудови та передбачена під резервну територію реконструкції. Обстежувана земельна ділянка по вул. Київський Шлях відноситься до земель міськземфонду, вільна від забудови, не надана у власність, тривалий час ніким не використовується.

Керуючись пунктом 6 статті 118 ЗК України, враховуючи червоні лінії вул. Київський Шлях, наданий пакет документів (схема розташування земельної ділянки), управління містобудування та архітектури підтверджує відповідність місця розташування земельної ділянки містобудівній документації під будівництво житлового будинку та господарчих споруд по АДРЕСА_3 , орієнтованою площею 0,0700 га (т. 1, а. с. 103).

Крім того, суд апеляційної інстанції, враховуючи відзив Бориспільської міської ради на заяву про збільшення позовних вимог, поданий у липні 2018 року, у якому Бориспільська міська рада погодилась з позовними вимогами, викладеними у пунктах 2 та 3 позовної заяви, тобто вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення Бориспільської міської ради від 29 січня 2013 року № 2908-34-VІ та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 1810557), не врахував, що Бориспільська міська рада погоджувалась із вказаними позовними вимогами не у зв`язку із тим, що земельна ділянка не могла бути виділена ОСОБА_2 , а через те, що вказаним рішення міської ради ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 0,06 га, але останній зареєстрував за собою земельну ділянку площею 0,07 га. В той же час, як правильно було зазначено судом першої інстанції, у випадку встановлення помилки щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,07 га замість 0,06 га Бориспільська міська рада як розпорядник земель комунальної власності вправі ініціювати судовий спір з метою відновлення права громади м. Бориспіль у сфері земельних відносин, тобто позивачем за вказаними вимогами мала виступати саме Бориспільська міська рада, оскільки, як встановлено судами, безпосередньо права позивача оскаржуваними рішеннями міської ради порушено не було.

Скеровуючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд запропонував суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи звернути увагу на відповідність розташування спірної земельної ділянки містобудівній документації, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи принцип диспозитивності судового розгляду та неможливості самостійного здобуття доказів по справі судом (за виключенням певних, прямо визначених законом випадків, до яких дана справі не відноситься) судом апеляційної інстанції було надана можливість сторонам по справі представити до суду докази з приводу відповідності чи невідповідності розташування спірної ділянки містобудівній документації, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення Бориспільською міською радою Київської області.

З даного приводу до суду Бориспільською міською радою було надано до суду ряд картографічних матеріалів, зокрема:

- викопіювання з розбивочного креслення плану червоних ліній вулиць південно-західної частини м. Бориспіль (затвердженого рішенням міської ради від 17.11.2009 № 6789-58-V);

- викопіювання з Генерального плану міста Бориспіль (затвердженого рішенням міської ради від 11.05.2007 № 1339-17-V);

- схему розташування земельних ділянок по АДРЕСА_4 , виконану ПП «Міра»;

- схему розташування земельної ділянки гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , виконану ПП «Міра»;

- збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , виконаний ПП «Міра»;

- зйомку земельної ділянки між будинками за адресою АДРЕСА_5 , виконану за замовленням ОСОБА_4 інженером-проектувальником ОСОБА_13 , сертифікованим всеукраїнською громадською організацією «Гільдія проектувальників у будівництві`ю

За клопотанням ОСОБА_1 до матеріалів справи були долучені наступні картографічні матеріали:

- викопіювання з Генерального плану міста Бориспіль (затвердженого рішенням міської ради № 1339-17-V від 11.05.2007);

- роздруківка сайту Бориспільської міської ради;

- ситуаційна схема розташування земельних ділянок по АДРЕСА_6 , виконану ПП « Міра ».

Проаналізувавши усі наявні у справі картографічні матеріали, колегія суддів апеляційного суду зважає на те, що вони містять суттєві відмінності з приводу відображення питань існування дороги загального користування, її місцезнаходження, співпадіння (накладення) чи ні з територією спірної земельної ділянки, а також з приводу того, яким саме генеральним планом міста Бориспіль та в якому році вона була запланована.

В ході розгляду справи суд звертав увагу сторін на вищезгадані розбіжності у вказаних матеріалах, однак фактично жодних належних дій, які б відповідним чином усунули зазначені суперечності (клопотання про призначення експертизи, надання належного експертного висновку, тощо), сторонами по справі так здійснено не було.

Наданий відповідачем висновок судового експерта Коваленко Л. А. від 30.01.2023 р. № 1-30/01 колегія суддів апеляційного суду не може вважати належним доказом, який би усував зазначені вище розбіжності, оскільки вказаний документ було складено за результатами дослідження питання про відповідність проекту землеустрою відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 вимогам законодавства щодо порядку їх складання, і жодним чином питання щодо дороги не відображає. З іншої сторони, надана позивачем ситуаційна схема розташування земельних ділянок по АДРЕСА_6 , виконана ПП «Міра», також не може вважатися належним доказом з вищевказаного питання, оскільки не містить вказівок, яким чином вона була виготовлена та на підставі чого були зазначені відображені в ній дані.

Оскільки висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів приходить до висновку про неможливість достеменно відповісти на поставлені вище питання. В той же час з точки зору колегії суддів апеляційного суду дане питання не має вирішального значення при розгляді даної справи, адже позовні вимоги ОСОБА_1 на підставі його твердження про співпадіння спірної земельної ділянки з дорогою загального користування не підлягають до задоволення з огляду на наступне:

Як вже зазначалося вище, єдиною підставою для отримання судового захисту є встановлення факту порушення прав та інтересів позивача.

Своє право оскаржувати приватизацію ОСОБА_2 спірної земельної ділянки з тієї підстави, що на ній запланована дорога загального користування, позивач обґрунтовував насамперед правовою позицією Верховного Суду, висловленою 11.08.2020 р. у справі №187/687/16-а, відповідно до якої якщо порушуються права територіальних громад, то будь-який з членів таких громад має право оскаржити відповідну дію чи рішення суб`єкта владних повноважень у суді. В той же час позивач не звернув увагу на те, що вказаний правовий висновок було зроблено судом в рамках розгляду справи в порядку адміністративного судочинства.

У своїй постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні в справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення насамперед особистого приватного права чи інтересу.

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності у сфері публічних правовідносин.

Зважаючи на викладене, поряд із суб`єктним складом правовідносин та предметом спору, основоположним критерієм, який розмежовує справи адміністративної та цивільної юрисдикції, є характер правовідносин, за захистом яких сторона звертається до суду. Зокрема, предметом розгляду у справах цивільної юрисдикції є приватно-правовий інтерес такої особи. У разі ж, якщо вона звертається за захистом публічно-правового інтересу, це є підставою віднесення справи до адміністративною юрисдикції.

Як вже зазначалося вище, у справі №187/687/16-а Верховний Суд констатував наявність у особи права на звернення до суду як члена територіальної громади. В той же час в такому випадку така особа буде діяти в інтересах такої територіальної громади на захист своїх публічно-правових інтересів, відтак така справа має відноситися до справ адміністративної юрисдикції.

В справі цивільної юрисдикції особа має право звернуся на захист свого приватно-правового інтересу, а суд в свою чергу в ході розгляду має оцінити питання щодо того, чи було порушено такий приватний інтерес позивача чи ні.

Оскільки в даному випадку позивач звернувся до суду з цивільним позовом, предметом розгляду у даній справі є вирішення питання, чи було порушено у зв`язку приватизацією земельної ділянки, на якій за твердженнями позивача знаходиться ґрунтова дорога, саме особисті права, свободи та інтереси відповідача, такі як наприклад можливість під`їзду до його ділянки, можливість користування своїм майном, тощо. В той же час жодного належного доказу щодо існування порушення таких його приватно-правових інтересів позивачем представлено не було, у зв`язку з чим суд не може констатувати наявність такого порушеного права.

Окремо суд звертає увагу й на те, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що приватизація спірної земельної ділянки обмежує під`їзд до ділянки сусіда. В той же час ОСОБА_1 заявив позов від свого імені, а наявність повноважень діяти в інтересах такого сусіда до суду не представив.

З врахуванням вищевикладеного суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність позивачем порушення його прав, відтак позовні вимоги про визнання незаконними та скасування оскаржуваних рішень Бориспільської міської ради не підлягають до задоволення. В свою чергу це веде до відсутності підстав й для задоволення й інших позовних вимог, які є похідними від вищевказаних.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи по суті позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Стосовно апеляційної скарги Бориспільської міської ради Київської області:

Ухвалою суду першої інстанції від 01 липня 2019 року в порядку забезпечення позову ОСОБА_1 було накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0144, площею 0,01 га, що розташована по АДРЕСА_3 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року заходи забезпечення позову, вжиті в рамках даної справи на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2019 року, скасовані.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду від 22 березня 2021 року, у квітні 2021 року Бориспільська міська рада направила апеляційну скаргу, в якій просила апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень, скасування свідоцтв про право власності на земельні ділянки, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, було відмовлено. Разом з цим, у вказаному судовому рішенні не зазначено про скасування вжитих в рамках справи заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч.1 та ч.9 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Зважаючи на зазначене та враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу було постановлено обґрунтовано та у повній відповідності до обставин справи й вимог процесуального закону. За таких умов апеляційна скарга Бориспільської міської ради Київської області не підлягає до задоволення.

У відповідності до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Бориспільської міської ради Київської області залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року залишити без змін.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько