Провадження № 2/752/3075/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 червня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Машкевич К.В.

при секретарі Гненик К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3% річних нарахованих на суму заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 117,36 грн., з централізованого постачання гарячої води в розмірі 7040,31 грн., суму інфляційних втрат 362,58 грн., 3% річних в сумі 116,23 грн. та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, надає ці послуги, в тому числі і відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів - рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Додержуючись вимог законодавства України між позивачем і відповідачем 06.12.2017 року укладено договір № 52А/119 «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води», у якому погодили у т.ч. умови про предмет договору та про порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Оскільки відповідач систематично не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг внаслідок чого у споживача існує заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з червня 2022 року по вересень 2022 року - 117,36 грн; за надані послуги з централізованого постачання гарячої води 7040,31 грн. Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України заборгованість боржника становить:

- сума інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за централізоване постачання гарячої води у розмірі 362,58 грн;

- сума 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за централізоване постачання гарячої води в розмірі 116,23 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позов ТОВ «Теплопостачсервіс», у якому заперечує проти позову, вважає ціну позову непідтвердженою будь-якими доказами, внаслідок безпідставного, необґрунтованого та протиправного нарахування вартості наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з огляду на наступне.

Звертає увагу, що оплата послуг відповідачем з постачання теплової енергії проводиться відповідно до показників лічильника кількості тепла, введеного в експлуатацію. Оплата послуг з постачання гарячої води проводиться за показниками лічильника, який пройшов повірку відповідно до вимог чинного законодавства

Крім того стверджує, що гаряча вода у належному відповідачу житловому приміщенні не споживається, що підтверджується показами приладів обліку гарячої води.

Так, згідно рахунку за серпень 2020 року, надісланого відповідачу позивачем, поточні показання лічильника гарячої води №102288303 становлять 76 м3, лічильника №1 м3.

Нараховано до сплати за постачання гарячої води 47,09 грн., які були відповідачем сплачені, що підтверджується квитанцією від 23.09.2020 року.

На фотографії зробленою відповідачем 14.12.2022 року поточні показання лічильника №1м3, лічильника №1 м3. Тобто, показання лічильників з серпня 2020 року не змінились, оскільки відповідач не користується гарячою водою та відмовився від договору в частині постачання гарячого водопостачання.

У разі незмінності показників квартирного засобу обліку гарячої води, плата за її користування не нараховується.

Крім того, позивачем нараховано відповідачу плату за теплопостачання у розмірі 117,36 грн. за червень-вересень 2022 року, тобто у літній період року, в який теплопостачання до будинку взагалі не здійснюється.

На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити.

Також просив розгляд справи проводити у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 перебуває на утриманні та обслуговуванні товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс".

Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №105771518 від 30.11.2017 року.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Голосіївської РДА № 86827262 від 02.12.2022 відповідач з 27.08.2013 року зареєстрований за вказаною вище адресою.

Відповідно до ст. ст. 19-20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір із виконавцем про надання йому житлово-комунальних послуг.

Судом також встановлено, що 06.12.2017 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» і відповідачем укладено договір № 52А/119 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, у якому погодили у т.ч. умови про предмет договору та про порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги. У п. 4 Договору зазначені характеристики засобів обліку гарячої води і теплової енергії: лічильник ГВП E-T 1,5-U заводський № 102271365, лічильник ГВП E-T 1,5-U заводський №102288303 та лічильник тепла типу «CF-UltraMaXX» заводський № 14928424

Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджує, що відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість.

На підтвердження своїх доводів ТОВ «Теплопостачсервіс» надав суду розрахунок заборгованості.

Відповідно до довідки про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання № 52А-119 від 21.10.2022, наданої позивачем та перевіреної судом, вбачається, що борг відповідача становить 7157,67 гривень, який в себе включає: 117,36 грн заборгованість за послуги з центрального опалення та заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 7040,31 грн.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, згідно з зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язаний оплатити спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідач вказує на необґрунтованість ціни позову, недоведеність заявлених вимог, оскільки незрозуміло з яких показників позивач робить обчислення вартості наданих послуг. Зазначає, що він звертався до позивача з вимогою про розірвання договору №52А/119 від 06.12.2017 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в частині гарячого водопостачання, у зв`язку з встановленням у квартирі бойлера, однак, вказане позивачем до уваги не бралось, і у розрахунку вказані відомості без пояснення їх структури, на що слід зазначити наступне.

Встановлено, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за централізоване опалення містить дані тільки про нарахування за індивідуальними засобами обліку і не містить окремого розрахунку суми заборгованості за опалення місць загального користування (МЗК), як складової ціни позову. Позивач поєднав однією сумою опалення квартири з опаленням МЗК та відповіді на відзив не надав чим не спростував достовірність повідомлених відповідачем показників індивідуального лічильнику опалення житлового приміщення та лічильників МЗК.

Крім того, позивачем не надано жодних обґрунтованих пояснень, у зв`язку з чим було здійснено нарахування заборгованості за гаряче водопостачання, у зв`язку із зверненням відповідача 11.03.2021 року про встановлення у квартирі бойлеру та розірвання договору в частині гарячого водопостачання.

На фотографії зробленою відповідачем 14.12.2022 року поточні показання лічильника №1м3, лічильника №1 м3. Тобто, показання лічильників з серпня 2020 року не змінились, що свідчить про не користування гарячою водою та відмовою від договору в частині постачання гарячого водопостачання.

У разі незмінності показників квартирного засобу обліку гарячої води, плата за її користування не нараховується.

Отже, суд доходить до висновку, що зазначена вище довідка містить тільки загальну інформацію про вартість послуги, що надається ТОВ «Теплопостачсервіс» відповідачу, без розмежування боргу по оплаті опалення місць загального користування загальною площею розподілу та безпосередньо житлового приміщення площею, а тому суд позбавлений можливості прийти до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру заборгованості були враховані показники всіх теплових лічильників.

Крім того, позивачем нараховано відповідачу плату за теплопостачання у розмірі 117,36 грн. за червень-вересень 2022 року, тобто у літній період року, в який теплопостачання до будинку взагалі не здійснюється, оскільки опалювальний сезон 2021-2022 закінчився 28.03.2022 року (розпорядження Київської міської військової державної адміністрації від 25.03.2022 року №475), а опалювальний сезон 2022-2023 почався 20.10.2022 року (розпорядження Київської міської військової державної адміністрації від 19.10.2022 року №590).

З урахуванням викладеного, суд вважає розрахунок боргу наданий позивачем недостовірним та необґрунтованим.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлам розподільного обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мер виконавцем відповідної послуги.

У відповідності до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються.

Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 №829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії.

Відповідно до п. 6 Порядку технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям: 1) окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); 2) принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі; 3) під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб; 4) можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації.

З викладеного убачається, що визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії передбачено критерії до внутрішньобудинкової системи опалення та що технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна лише за одночасного дотримання усіх чотирьох критеріїв.

При цьому технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається під час обстеження внутрішньобудинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання шляхом встановлення відповідності кожному з критеріїв у форматі так/ні, визначених у пункті 6 цього Порядку, про що складається акт обстеження у довільній формі (п. 4 Порядку).

У пункті 3 Порядку визначено, що розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення, будівлю.

Частина 2 статті 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором.

Пункт 9 Правил визначає, що у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.

Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Крім того, згідно з п.14 Порядку, показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів.

Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Пункт 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630 визначає, що опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

З огляду на встановлені судом обставини, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «Теплопостачсервіс».

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких провожиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ст. 16 ЦК України.

При цьому, власник порушеного права може скористатися не любим, а конкретним способом захисту свого права, який, як правило, прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Оскільки оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг, що є різновидом претензії чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживач у випадку пред`явлення до нього вимог про стягнення таких нарахувань вправі заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц.

Враховуючи викладене, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити.

Відповідач просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу, на що слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем на підтвердження надання йому правничої допомоги на суму 5000,00 грн., долучено договір №21/22 про надання правової допомоги від 14.12.2022 року, квитанцію про оплату 5000,0 грн. за надані послуги від 15.12.2022 року, копію ордеру про надання правничої допомоги №1258939.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З урахуванням викладеного, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 15, 16, 509, 526, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3% річних нарахованих на суму заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 58-А на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яки проживає за адресою: АДРЕСА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя