Справа №:755/7233/23
Провадження №: 2-н/755/308/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2023 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з боржника - ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою в порядку наказного провадження, просить стягнути з боржника - ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні працівника, в загальному розмірі 89 446,47 гривень.

Вивчивши матеріали заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу на предмет дотримання вимог цивільного процесуального законодавства щодо форми та змісту поданої до суду заяви, суддя приходить до наступних висновків.

Наказне провадження один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Одними з характерних ознак наказного провадження є: спрощеність, оскільки має місце «урізана» цивільна процесуальна форма; на нього не поширюються принципи гласності, усності, безпосередності, змагальності; відсутність стадійності цивільного процесу; судовий наказ видається за відсутності сторін, та документарна видача судового наказу здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів, поданих заявником.

Частиною 3 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. ( ст. 160 Цивільного процесуального кодексу України)

Згідно із п. 1 ч. 1ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 161 ЦПК України).

Порядок розгляду заяви про видачу судового наказу врегульований статями 165,167 цього Кодексу, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 165 ЦПК України якої визначено, що суддя, встановивши, що заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, відмовляє у видачі судового наказу.

Виходячи з положень пункту 4 ч.3 ст.163 Цивільного процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються: документи, або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як роз`яснено у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР відомості про оплату праці працівника надають будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника.

Відповідно до статті 49 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на цьому підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи та розміру заробітної плати.

Форма довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) затверджена Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який затверджений постановою КМУ від 26 вересня 2001 №1266.

Удовідці зазначається: місяці розрахункового періоду, кількість календарних (на вимогу Фонду соціального страхування України - робочих) днів у розрахунковому періоді, за винятком календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, заробітна плата (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески, сума страхових внесків та/або єдиного внеску, сплачена застрахованою особою, розмір єдиного внеску для відповідної категорії застрахованих осіб згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За змістом вимог статі 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Виходячи із загального обсягу долучених до заяви про видачу судового наказу доказів, заявником ОСОБА_1 , на підтвердження суми, яка стягується, долучена довідка (без дати та реєстраційного номеру), видавник - Приватне акціонерне товариство «УКРМОНТАЖСПЕЦКОМПЛЕКТ», за змістом містить інформацію наступного змісту: «Видана ОСОБА_1 про те, що станом на 24 березня 2023 року йому нарахована, але не виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 89 446,47 гривень», довідка містить відбиток печатки підприємства та підпис посадової особи - «Голова правління «УКРМОНТАЖСПЕЦКОМПЛЕКТ» Віталій Халаман».

Виходячи із загального змісту наданої довідки, відсутні усі складові, які необхідні при безспірному розрахунку суми заборгованості, яка виникла на дату звільнення працівника, а саме: не зазначено займана посада працівника, період виникнення заборгованості по заробітній платі, відпрацюванні дні в кожному місці за який не виплачувалась заробітна плата, складові нарахованого доходу, інші нарахування та обов`язкові виплати при звільненні працівника (премії, бонуси, компенсація за невикористану відпустку тощо). Вочевидь, без таких даних неможливо перевірити правильність визначеної суми заборгованості, як цього вимагає законодавство, а отже заява в цій частині не є безспірною.

Окремо слід звернути увагу заявника, що надана суду довідка про заборгованість по заробітній платі підписана безпосередньо ОСОБА_1 , як головою правління ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект», тобто фізичною особою, яка звертається до суду в процесуальному статусі - стягувача в наказному провадженні, достовірність даних, які викладено у довідці , не може бути перевірено судом під час розгляду справи в порядку наказного провадження, такий порядок розгляду цивільної справи не передбачає проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частинами першою та третьою статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до частини першої статті 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Аналогічні положення містить Господарський кодекс України.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 65 Господарського кодексу України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді.

Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Поняття «посадові особи господарського товариства» встановлено в частині другій статті 89 ГК України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради.

У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» міститься уточнене поняття «посадових осіб органів акціонерного товариства». Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (частина четверта статті 87 ЦК України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім ЦК України, спеціальним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» ( далі - Закон №755-IV).

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, Реєстр) (частина перша статті 7 Закону №755-IV).

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті першої цього закону витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - витяг) - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону №755-IV, яка, зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (частина перша статті 10 Закону №755-IV). Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості (частина третя статті 10 Закону №755-IV).

Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Згідно з відомостями Української національної діолізної асоціації «Опендатабот», котрі є у відкритому доступі, станом на момент звернення заявника ОСОБА_1 з заявою про видачу судового наказу (дата реєстрації цієї заяви в суді - 02 червня 2023 року вх.№26521), посаду керівника Приватного акціонерного товариства «УКРМОНТАЖСПЕЦКОМПЛЕКТ» обіймає ОСОБА_3 .

Крім того, на підтвердження факту припинення трудових відносин заявником долучено копію наказу від 17 березня 2023 року за №17/03-2 «Про звільнення ОСОБА_1 », виданий головою правління Приватного акціонерного товариства «УКРМОНТАЖСПЕЦКОМПЛЕКТ» Миколою Злих, про звільнення голови правління Приватного акціонерного товариства «УКРМОНТАЖСПЕЦКОМПЛЕКТ» ОСОБА_1 з ініціативи роботодавця згідно пункту 5 частини 1 статі 41 Кодексу законів про працю України.

Відповідно п.1 ч. 1 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, надані документи, не можуть свідчити про порушення прав заявника та наявність підстав для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

За встановлених обставин, із заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу та доданих до неї документів вбачається спір про право, оскільки вимоги заявника неможливо вирішити в наказному провадженні, за відсутності достовірних даних про розмір нарахованої, але невиплачена заробітної плати при звільненні працівника, безпосередньо офіційної довідки Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект», яка підписана уповноваженою посадовою особою та завірена печаткою підприємства, із зазначенням всіх обов`язкових реквізитів стосовно відомостей про розмір нарахованої заробітної плати за конкретний період, що є обов`язковою умовою для розгляд трудового спору в порядку наказного провадження.

В той же час судовий наказ є особливою формою судового рішення, видача судового наказу проводиться без судового засідання і виклику стягувача та боржника для заслуховування їх пояснень, що унеможливлює надати об`єктивну оцінку відносинам, які виникли між сторонами цивільного процесу, а тому захист заявника - стягувача має здійснюватись шляхом пред`явлення позову з тими же вимогами у порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу непізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 163, 165, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з боржника - ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З текстом ухвали можна ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: gttp://reyestr.court.gov.ua

С у д д я: