ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року м. Чернівці Справа № 725/25/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Кулянди М.І.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

заявник/стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг»,

апелянт/боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2021 року, постановлену під головуванням судді Нестеренка Є.В., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ТОВ «Олком-Лізинг» звернулося до суду із заявою про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчих документів до виконання.

В обґрунтування заявив вказувало, що 14.09.2020 року відбувся аукціон з продажу кредитного портфелю ПАТ «Банк «Фінанс та Кредит», переможцем було визначено ТОВ «Олком-Лізинг», а в подальшому, 09.10.2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» було укладено договір про відступлення прав вимоги, де останній набув право вимоги за кредитним договром №87/07-МК-11 від 25.04.2007 року та договором поруки №01-87/07-МК-11 від 25.04.2007 року.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.02.2021 року замінено стягувача у справі №725/25/17 з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Олком-Лізинг».

21.10.2021 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано два виконавчі листи у вказаній справі, з кінцевим строком пред`явлення таких до виконання 22.06.2021 року.

А тому, посилаючись на те, що виконавчі листи й ухвала про заміну сторони стягувача надійшли до заявника не раніше 21.10.2021 року, просило заяву задовольнити.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2021 року заяву ТОВ «Олком-Лізинг» задоволено.

Провадження №22-ц/822/465/23

Поновлено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом прийнято рішення без достатньої правової підстави, оскільки суд першої інстанції помилково визнав поважною причиною пропуску строку у зв`язку з тим, що виконавчі листи не направлялися та не отримувалися стягувачем, а тому не були пред`явлені до виконання.

На підставі наведеного, просить ухвалу суду скасувати та у задоволенні заяви ТОВ «Олком-Лізинг» відмовити.

У відзиві представник ТОВ «Олком-Лізинг» просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, заслухавши учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступних висновків.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення заяви суд першої інстанції виходив з того, що після набрання рішення суду в законному порядку стягувачу виконавчі листи не направлялись та ним не отримувались, таким чином, не були пред`явлені ним для виконання, що визнано поважними причинами.

З наведеним висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.05.2018 року позовні вимоги ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» задоволено та солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у розмірі 1 023 287,18 грн за кредитним договором №87/07-МК-11 від 25.04.2007 року, а також судові витрати у розмірі 15 349,31 грн (т.1 а.с.210-211).

09.10.2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «Олком-Лізинг» набуло право вимоги банку, крім інших, до ОСОБА_1 за кредитним договором №87/07-МК-11 від 25.04.2007 року та поручителя ОСОБА_2 за договором поруки №01-87/07-МК-11 від 25.04.2007 року, що підтверджується реєстрами кредитних договорів та договорів поруки (т.2 а.с.11-16).

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.02.2021 року замінено стягувача у справі №725/25/17 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Олком-Лізинг» (т.2 а.с.67-68)

21.10.2021 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчі листи у справі №725/25/17, де зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа до 22.06.2021 року (т.1 а.с.223-224).

У листопаді 2021 року ТОВ «Олком-Лізинг» подало до суду заяву про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчих документів до виконання (т.2 а.с.69-84).

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Статтею 18 ЦПК України визначено: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (ч.1 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

За приписами ч.6 вказаної статті стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно зі ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Метою вказаної статті є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому відповідно до ст.89 ЦПК України суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа документу є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі №127/2-3538/10.

У заяві про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання ТОВ «Олком-Лізинг» обґрунтовував невиконанням судом приписів ст.431 ЦПК України, щодо створило об`єктивні перешкоди самому ТОВ вчасно звернути до виконання рішення суду про стягнення коштів із боржників.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, уклавши договір відступлення прав вимоги, новий кредитор, в даному випадку заявник, набув всі права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Факт заміни сторони стягувача має виключно матеріальну природу правонаступництва, однак сам по собі у процесуальному відношенні не може доводити поважності причин пропуску визначеного законом строку, у тому числі щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, заявник посилався на поважність причин пропуску такого строку, зокрема на ненаправлення, та неотримання виконавчих листів стороною заявника.

Частиною 1 ст.431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Порядок видачі виконавчого листа чітко регламентований. Цей документ видається за заявою осіб, на користь яких було ухвалено судове рішення, або їхніх представників після набрання судовим рішенням законної сили, а у справах, за якими рішення підлягає негайному виконанню, у день ухвалення судового рішення.

Що стосується посилання заявника на вимоги ч.4 ст.431 ЦПК України та п.29.34 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, то суд апеляційної інстанції вказує наступне.

В силу абз.2 ч.1 ст.431 ЦПК України визначено, що виконавчі листи в електронній формі викладаються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, оприлюднюються в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), та підписуються електронним підписом судді (у разі колегіального розгляду - електронними підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Згідно ч.4 ст.431 ЦПК України протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений в частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу, або, у разі її відсутності, рекомендованим чи цінним листом.

Пунктом 17 та 17.1. Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів оформлення і видача виконавчих документів здійснюється в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Станом як на час прийняття судового рішення, видачу виконавчих листів, прийняття оскаржуваної ухвали ні Єдина судова інформаційно-телекомунікаційної система (ЄСІТС), ні Реєстр виконавчих документів не запрацювали, а отже оформлення та видача виконавчих документів здійснюється у паперовій формі, тобто згідно зазначеної вище Інструкції.

Пункт 29.31. Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ (діючої нас час набрання рішенням суду законної сили) визначено, що для виконання судового рішення у цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили або допущено до негайного виконання, стягувачу за його письмовою заявою видається виконавчий лист. Якщо на підставі постановленого рішення належить передати майно, що є в кількох місцях, або якщо рішення постановлено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним листом. У справах за позовами органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси, виконавчі листи видаються за заявами таких органів чи осіб або осіб, в інтересах яких заявлено позов.

Абз.2 п.29.34. зазначеної Інструкції передбачено, що у разі особистої явки стягувача виконавчий лист видається йому під підпис, в іншому випадку виконавчий лист разом із супровідним листом надсилається стягувачу рекомендованим поштовим відправленням. Повернутий без вручення стягувачу виконавчий лист разом із конвертом приєднується до справи. У разі повторного звернення стягувача до суду йому видається виконавчий лист.

За вказаних обставин доводи стягувача з приводу обов`язку суду направити виконавчий лист стягувачу є неспроможними, так як стягувач повинен був звернутися до суду із відповідною заявою та отримати виконавчі листи щодо виконання зазначеного рішення суду.

Не скориставшись такими правами стягувач, і, як наслідок, замінений кредитор на власний ризик проявивши бездіяльність пропустили строк на виконання рішення суду, що не може вважтися об`єктивною обставиною для його поновлення за ознакою, що сталася поза волею сторони (незалежних від неї обставин).

Крім того, згідно з правових позицій Європейського Суду з прав людини, що викладені у пункті 570 рішення від 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» (заява № 14902/04) та у пункті 51 рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» (заяви № 22083/93, 22095/93), котрі дають підстави зробити висновки, що сплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа. Також ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників. Тому вирішуючи питання поважності причин пропуску стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання суд фактично вирішує питання не тільки про право стягувача, а й про права боржника, у підсумку обом гарантуючи право на справедливий суд. У зв`язку з цим, оцінюючи наявність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу його дублікату, суд має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у даному випадку правомірно протягом кількох років може розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення суду.

Заявник, який є юридичною особою зобов`язаний забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі і щодо контролю за судовими та виконавчими документами .

Доводи заяви свідчать лише про те, що стягувачі (як первісний так і новий) фактично не цікавилися ходом виконання судового рішення.

Сам по собі факт того, що рішення суду, яке набрало законної сили залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки передбачивши строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець визначив, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне й обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відсутність волі на отримання виконавчих листів у справі 725/25/17 за такої можливості з набранням рішенням суду від 22.05.2018 року законної сили не може бути поважною причиною пропуску встановленого законом строку та підставою для поновлення такого з метою пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Отже, не можна вважати висновки суду першої інстанції обґрунтованими, тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374, ч.4 ст.376 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2021 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчих документів до виконання відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді : Височанська Н.К.

Кулянда М.І.