Постанова

Іменем України

10 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 2218/25821/2012

провадження № 61-1864св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Хмельницький) Мага Антоніна Володимирівна,

заінтересована особа (стягувач) - товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савченко Оксана Володимирівна, на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року у складі судді Продана Б. Г. та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 17 січня 2023 року у складі колегії суддів: Костенка А. М.,

Спірідонової Т. В., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив:

- поновити йому строк на подання скарги;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Хмельницький ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області, державний виконавець) Маги А. В. від 21 вересня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1;

-зобов`язати державного виконавця Хмельницький ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Магу А. В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої

статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця

Маги А.В. від 04 червня 2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Скаргу мотивовано тим, що на виконанні у Хмельницькому ВДВС Хмельницького району Хмельницької області перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа

№ 2218/25821/12, виданого 24 квітня 2013 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ЕрстеБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 83 577,24 доларів США, що еквівалентно 667 782,14 грн.

18 грудня 2020 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області замінено сторону стягувача на його правонаступника ТОВ «Спектрум Ессетс».

Зазначає, що 31 серпня 2022 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зазначений виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому державний виконавець повинен був закінчити виконавче провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, незважаючи на зазначені обставити, державний виконавець виніс

21 вересня 2022 року постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто не з підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Крім того, боржнику стало відомо про існування постанови від 04 червня

2015 року державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору, який у разі закінчення виконавчого провадження в зв`язку з визнанням виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Оскільки боржник зі змістом постанов державного виконавця ознайомився лише 05 жовтня

2022 року, тому просив поновити строк для їх оскарження.

Посилаючись на викладене, просив скаргу задовольнити.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 17 січня 2023 року, поновлено ОСОБА_1 строк на подання скарги та відмовлено у її задоволенні.

Судові рішення мотивовано тим, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливим. У зв`язку з цим закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів про направлення судом чи боржниками ухвали суду від 31 серпня 2022 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, до Хмельницького відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області, звернення самих боржників до органів виконавчої служби з вимогою про закриття виконавчого провадження саме на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Натомість, 21 вересня 2022 року до виконавчої служби від ТОВ «Спектрум Ессетс» надійшла заява про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням, що і стало підставою для винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, державний виконавець станом на 21 вересня 2022 року - дату закінчення виконавчого провадження не був повідомлений про винесення судом ухвали про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, і в той же час 21 вересня 2022 року отримав заяву від стягувача про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням судового рішення.

За таких обставин, суди вважали, що дії державного виконавця про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є правомірними.

Суди відхилили доводи позивача про незаконність постанови державного виконавця від 04 червня 2015 року про стягнення виконавчого збору, оскільки ухвала суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню постановлена лише 31 серпня 2022 року, тобто на момент винесення оскаржуваної постанови від 04 червня 2015 року здійснювалось виконавче провадження, борг погашений не був та відповідно немає підстав визнавати оскаржувану постанову державного виконавця від 04 червня

2015 року протиправною на підставі ухвали суду від 31 серпня 2022 року.

При цьому суд першої інстанціївважав за можливе поновити скаржнику строк на звернення до суду із скаргою, оскільки він був пропущений із поважних причин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, щоу зв`язку із визнанням виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, державний виконавець зобов`язаний був закінчити виконавче провадження саме на підставі

пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», однак суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про правомірність дій виконавця щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, підлягає скасуванню постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору на підставі частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу

У квітні 2023 року від Хмельницького ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому виконавча служба посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 24 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 01 серпня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «ЕрстеБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 83 577,24 доларів США, що еквівалентно 667 782, 14 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_1 , встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

25 жовтня 2013 року на виконання зазначеного судового рішення були видані виконавчі листи.

18 лютого 2014 року постановою державного виконавця Огородніка А. Б. на підставі виконавчого листа № 2218/25821/12 про стягнення з

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «ЕрстеБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі

83 577,24 доларів США, що еквівалентно 667 782, 14 грн, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

04 червня 2015 року державним виконавцем Магою А. В. винесено постанову про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконавчого збору у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 у сумі

66 778,21 грн.

04 червня 2015 року постановою державного виконавця звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1

28 вересня 2016 року постановою державного виконавця винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18 грудня 2020 року замінено сторону стягувача ПАТ «ЕрстеБанк» у виконавчих документах з виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2013 року на його правонаступника ТОВ «Спектрум Ессетс».

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 31 серпня 2022 року, яка згідно з даними Єдиного реєстру судових рішень набрала законної сили 21 вересня 2022 року, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ЕрстеБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 83 577,24 доларів США, що еквівалентно 667 782, 14 грн визнано таким, що не підлягає виконанню. Підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню стало виконання боржником судового рішення, про що кредитором ТОВ «Спектрум Ессетс» видано довідку про виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором.

21 вересня 2022 року до Хмельницького ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області від ТОВ «Спектрум Ессетс» надійшла заява про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконанням, оскільки ОСОБА_1 було виконано основне зобов`язання за кредитним договором за виконавчим листом

№ 2218/25821/12, виданим 24 квітня 2013 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області та заборгованість відсутня.

21 вересня 2022 року державний виконавець Мага А. В. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним, фактичним виконанням.

21 вересня 2022 року державним виконавцем Магою А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 залишку виконавчого збору, який становить 56 133,71 грн.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За змістом пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З наведеного вбачається, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливим. У зв`язку з цим закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову (постанова Верховного Суду

від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20).

Суди попередніх інстанцій установивши, що 21 вересня 2022 року стягувач ТОВ «Спектрум Ессетс» звернувся до державного виконавця про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті

39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки

ОСОБА_1 було виконано основне зобов`язання за кредитним договором, дійшли правильного висновку про правомірність дій державного виконання щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону.

Суди правильно виходили із того, що станом на 21 вересня 2022 року - дату закінчення виконавчого провадження та дату набрання законної сили ухвалою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, державний виконавець не був повідомлений про винесення означеної ухвали суду, і в той же час 21 вересня 2022 року отримав заяву від стягувача про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» і в цей же день виніс відповідну постанову, чим дотримався вимог частини другої статті 39 цього Закону.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів про направлення судом чи боржниками ухвали суду від 31 серпня 2022 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, звернення самих боржників або стягувача до органів виконавчої служби з вимогою про закриття виконавчого провадження відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому у виконавця не було підстав закінчувати виконавче провадження згідно з цим положенням Закону.

Верховний Суд відхиляє як безпідставні доводи касаційної скарги про те, що за обставин цього виконавчого провадження воно підлягало закінченню у зв`язку з визнанням судом виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частини першої статті 39 Закону), а не у зв`язку із повним фактичним виконанням судового рішення (пункт 9 частини першої статті 39 Закону).

Суд апеляційної інстанції правильно зауважив, що вказані дві підстави є самостійними та спеціальними підставами для закінчення виконавчого провадження, їх одночасне застосування є неможливим, а тому державний виконавець відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» мав застосувати ту підставу закінчення виконавчого провадження, про яку йому стало відомо

21 вересня 2022 року, і такі його дії на той час є правомірними.

Оскільки вимоги скарги про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 04 червня 2015 року є похідними від вимог про неправомірність дій державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», то суди дійшли правильного висновку про відмову у їх задоволенні.

Суди правильно врахували, що ухвала суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, постановлена лише 31 серпня 2022 року, тобто на момент винесення оскаржуваної постанови 04 червня 2015 року здійснювалось виконавче провадження, борг погашений не був, тому обґрунтовано вважали, що відсутні підстави визнавати оскаржувану постанову державного виконавця від 04 червня 2015 року протиправною.

Крім того, виконавче провадження правомірно закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»,

а тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню частина сьома статті 27 цього Закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савченко Оксана Володимирівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 14 грудня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 17 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара