КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/16847/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6449/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К.Г., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року позивач звернувся із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 31 063,40 грн. та судові витрати в сумі 1 762,00 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначав, що 26 серпня 2016 року в м. Києві на вул. Генерала Наумова, 2-А мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Polo», р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . На момент настання зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб автомобіль «Volkswagen Polo», р.н. НОМЕР_1 був застрахований у ПрАТ «СК «Українська страхова група». Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року, яка набрала законної сили 19 вересня 2016 року, визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

26 серпня 2016 року страхувальник звернувся з заявою до ПрАТ «СК «Українська страхова група» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. За даними розрахунку суми страхового відшкодування вартість матеріального збитку згідно з умовами договору страхування становить 31 063,40 грн. На виконання умов договору добровільного страхування № 28-0199-0157/13/0736 та страхового акту № ДККА-52446 на рахунок страхувальника було перераховано страхове відшкодування в розмірі 31 063,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 07 серпня 2018 року № 41310.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта» відповідно до полісу № АК/1978999, а також відповідно до полісу № АЕ/9186367. 17 жовтня 2017 року ТДВ «СТ «Домінанта» отримало вимогу ПрАТ «СК «Українська страхова група» про відшкодування виплаченого страхового відшкодування, проте кошти виплачені не були. ТДВ «СТ «Домінанта» виключено зі списку СК - членів МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ. Отже, до позивача, виплативши потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування, перейшло в порядку ст. 993 ЦК України право вимоги до винної особи (т. 1 а.с. 2-3).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року вказаний позов задоволено в повному обсязі.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 31 063,40 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн., що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 32 825,40 грн. (т. 1 а.с. 130-133).

Не погодившись з рішенням районного суду, 14 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 , який не брав участі у справі - адвокат Олексієнко М.М. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та закрити провадження у справі у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 141-159).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що ОСОБА_1 є сином відповідача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що дане рішення суду вплине на його права після вступу в спадщину, оскільки на нього будуть покладені обов`язки щодо сплати страхового відшкодування у сумі 31 063,40 грн. у порядку регресу на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група».

Вказував, що позбавлення членства ТДВ «СТ «Домінанта» в МТСБУ не звільняє її від відповідальності. Покладення обов`язку щодо відшкодування шкоди на особу, яка завдала шкоду і якою цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована є незаконним. Оскільки розмір шкоди, який знаходиться в межах страхового ліміту, не може безпосередньо покладатися на особу, яка завдала цю шкоду, тому що такі дії порушують ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування» та не захищають страхувальника і порушують мету страхування. Тобто законом визначений порядок, що в межах страхового відшкодування завдавач шкоди захищений і не несе відповідальності за завдані збитки. За умови, що сума нанесеної шкоди перевищує страхове відшкодування, то на підставі ст. 1194 ЦК України, завдавач шкоди зобов`язаний компенсувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як правонаступників відповідача ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 245).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Олексієнко М.М. підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені на зазначені ними поштові адреси, адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Позивач ПрАТ «СК «Українська страхова група» про розгляд справи апеляційним судом 18 травня 2023 року був сповіщений врученням повідомлення уповноваженій особі під підпис 07 квітня 2023 року, тобто належним чином і завчасно. Повідомлення третьої особи ТДВ «СТ «Домінанта» повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця перебування (знаходження) від вказаної особи до суду не надходили (т. 1 а.с. 246-250).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,26 серпня 2016 року в м. Києві на вул. Генерала Наумова, 2-А мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Volkswagen Polo», р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», р.н.. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 16).

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року, яка набрала законної сили 19 вересня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - порушення правил дорожнього руху, що призвело до вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с. 16).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до договору добровільного страхування № 28-0199-0157/13/0736 від 25 листопада 2013 року транспортний засіб - автомобіль «Volkswagen Polo», р.н. НОМЕР_1 був застрахований власником ТОВ «Порше Лізинг Україна» у ПрАТ «СК «Українська страхова група» на строк з 25 листопада 2015 року по 24 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 5).

26 серпня 2016 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до ПрАТ «СК «Українська страхова група» з заявою про настання страхового випадку, яке мало місце 26 серпня 2016 року з вини ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено належний на праві власності заявнику автомобіль «Volkswagen Polo», р.н. НОМЕР_1 , та виплату страхового відшкодування (т. 1 а.с. 7-8).

За даними страхового акту № ДККА-52446 від 23 серпня 2017 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 26 серпня 2016 року визнано страховим випадком і на виконання умов договору добровільного страхування № 28-0199-0157/13/0736 від 25 листопада 2013 року та відповідно до розрахунків суми страхового відшкодування, прийнято рішення про виплату страхувальнику ТОВ «Порше Лізинг Україна», як власнику пошкодженого транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Polo», р.н. НОМЕР_1 страхового відшкодування у розмірі 31 063,40 грн. (т. 1 а.с. 11-14).

З платіжного доручення № 26878 від 29 серпня 2017 року вбачається, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» сплатило ТОВ «Порше Лізинг Україна» 31 063,40 грн. страхового відшкодування (т. 1 а.с. 15).

10 жовтня 2017 року позивач направив на адресу ТДВ «СТ «Домінанта» заяву на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу, проте, ТДВ «СТ «Домінанта» не сплатила суму страхового відшкодування (т. 1 а.с. 17-18).

31 березня 2023 року до Київського апеляційного суду від Другої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та довідка про склад спадкоємців, відповідно до якої із заявами про прийняття спадщини звернувся син померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина померлого - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Повідомлено суду, що станом на 29 березня 2023 року протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, інші спадкоємці з заявою про прийняття спадщини до Другої київської державної нотаріальної контори не зверталися (т. 1 а.с. 177).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст. 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 у пункті 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст. 599 ЦК України).

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Як було встановлено, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода, була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта» відповідно до полісу № АЕ9186367 з терміном дії до 30 квітня 2017 року (т. 1 а.с. 6).

02 липня 2018 року ТДВ «СТ «Домінанта» втратило статус асоційованого члена МТСБУ.

Згідно з п. 52.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому у випадку виключення із членів МТСБУ (позбавлення повного членства) за порушення умов членства закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість страховика, членство якого припинене.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 41.1, підпункту «а» п. 41.2 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (фонду страхових гарантій) відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ (повного члена), що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

При цьому згідно з пунктом 7 статті 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування.

Відтак обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому немає значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства.

Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат.

Відповідно до зазначеного Закону з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб.

Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців із 13 червня 2019 року ТДВ «СТ «Домінанта» перебуває в стані припинення та до 13 серпня 2019 року визначений строк для заявлення кредиторами своїх вимог.

Матеріали справи не містять даних про звернення позивача до ТДВ «СТ «Домінанта» з кредиторськими вимогами.

З відкритих джерел убачається, що відносно страхової компанії ТДВ «СТ «Домінанта» порушено провадження про банкрутство (ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року у справі № 904/1646/23).

Матеріали справи не містять даних про звернення позивача до ТДВ «СТ «Домінанта» з кредиторськими вимогами для отримання відшкодування після відкриття процедури банкрутства страховика.

Відтак у суду першої інстанції не було підстав для повного відшкодування шкоди за рахунок винної у ДТП особи ОСОБА_2 , який на час ухвалення районним судом оскаржуваного рішення помер, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Судові рішення, які ухвалені з порушенням норм матеріального права, підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 2 645,00 грн. підлягають стягненню з позивача (т. 1 а.с. 144).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 - 2 645,00 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 19 травня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова