Номер провадження: 22-ц/813/5058/23
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В., секретар Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 жовтня 2022 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У серпні 2020 року Акціонерне товариство Піреус банк МКБ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 25 квітня 2017 року сторони уклали договір №86702-СССG4/2017 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту, за умовами якого банк надав відповідачеві кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок для здійснення платежів у розмірі 75 000грн, а відповідач зобов`язався сплатити банку за користування кредитом проценти у порядку, визначеному Правилами та/або чинними тарифами за фіксованою процентною ставкою у розмірі 34% річних за використання кредиту на купівлю та 42% річних за використання кредиту, окрім як на купівлю, як передбачено договором та Правилами. При цьому відповідач взяв на себе зобов`язання повернути банку кредит в повному обсязі та разом з усіма нарахованими процентами не пізніше 25.04.2018 року. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом, нараховується процентна ставка у розмірі 60% річних на суму такої простроченої заборгованості. Сторони дійшли згоди, що за рішенням банку та за відсутності заяви клієнта про припинення дії цього договору, строк кредиту може бути щоразу автоматично продовжено на тих же умовах та на той самий строк без укладення договору про внесення змін до цього договору у порядку, встановленому Правилами.

Посилаючись на те, що банк виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав ОСОБА_1 кредит, який він використав із кредитним лімітом у розмірі 75 000грн, а останній порушив свої зобов`язання за кредитним договором та починаючи з 20.11.2018року перестав сплачувати проценти за користування кредитом і повертати кредит, в результаті чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на 28 липня 2020року становить 115 616грн, із яких: сума несанкціонованого овердрафту-40 616,38грн та сума простроченого кредитного ліміту-75 000грн, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у зазначеному розмірі, а також понесені судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2022 року постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Піреус Банк МКБ заборгованість у розмірі 115 616грн 38коп, з яких: сума несанкціонованого овердрафту- 40 616,38грн; сума простроченого кредитного ліміту-75 000грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гареєв Євген Шамільович, просить рішення суду першої інстанції частково скасувати та стягнути із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 47 433, 29грн.

В обґрунтування доводів скарги зазначив, що суд неповно з`ясував обставини справи та не врахував, що сукупною вартістю кредиту та випискою по картці встановлена так звана комісія за управління кредитом, розмір якої згідно із випискою по кредиту склав 49 924,35грн, в той час, як відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, у редакції чинній на момент укладення спірного кредитного договору, кредитору забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, а умова договору про надання споживчого кредиту , яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Суд не зважив на наведені положення закону та неправомірно включив у розрахунок заборгованості , яка підлягає стягненню на користь банку, суму комісії, умова договору щодо нарахування якої є нікчемною та не має правових наслідків.

Безпідставно включеними до суми заборгованості за кредитом скаржник вважає також суму донарахованих процентів за недотримання правил пільгового періоду в розмірі 2 987,49грн, нарахування яких не передбачено договором, та проценти за користування простроченою заборгованістю за кредитним лімітом (період нарахування з 21.07.2017 року по 27.07.2020року) у розмірі 15 271,25грн, які були нараховані банком на заборгованість, яка виникла у зв`язку з нарахуванням незаконної комісії за управління кредитом.

Зазначив, що Правил та чинних тарифів, на які послався банк в обґрунтування позовних вимог, він не підписував, тому їх застосування до спірних правовідносин є безпідставним, а розрахунок заборгованості на підставі виписки по кредитній картці зроблений неправильно, оскільки ним сплачувалися кошти в якості сплати заборгованості по кредиту, однак ці кошти зараховувалися не на погашення заборгованості по кредиту, а на якісь інші платежі.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство Піреус Банк МКБ викладені в ній доводи не визнало, рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим та таким, що постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені шляхом вручення судової повістки під розписку представнику АТ Піреус Банк МКБ, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Гареєв Є.Ш. вважаються повідомленими про дату, час та місце розгляду справи 10.04.2023 року, в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про їх відсутність за адресою місця проживання (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України). Адвокат ГареєвЄ.Ш. повідомлений також шляхом направлення судової повістки на зазначену ним електронну адресу.

Від представника позивача-адвоката Архиповець Ю.В. на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач допустив порушення зобов`язань за укладеним із позивачем договором кредитування, в результаті чого утворилася заборгованість, розмір якої ним не спростовано та яка підлягає стягненню з нього на вимогу кредитора відповідно до умов договору та закону, що регулює спірні правовідносини.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 25 квітня 2017 між ПАТ «Піреус Банк МКБ», правонаступником якого є АТ «Піреус Банк МКБ», та ОСОБА_1 було укладено договір №86702-ССG4/2017 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривні, випускає та надає платіжну картку для її подальшого використання клієнтом в порядку та на умовах, викладених в договорі, Правилах та чинних тарифах, і надає кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок для здійснення платежів клієнта у розмірі 75 000,00 грн.

Згідно з пунктом 2 договору за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити банку проценти у порядку визначеному Правилами та/або чинними тарифами за фіксованою процентною ставкою у розмірі 34% річних за використання кредитом на покупки та 42% річних за використання кредиту, окрім як на покупки як передбачено договором та Правилами.

Відповідно до пункту 3 договору клієнт має право використовувати кредит та повернути кредит повністю разом з усіма нарахованими процентами до 25.04.2018 включно. Сторони договору дійшли згоди, що за рішенням банку та за відсутності заяви клієнта про припинення дії цього договору строк кредиту може бути щоразу автоматично продовжено на тих же умовах та на той самий строк без укладення договору про внесення змін до цього договору у порядку, встановленими Правилами.

Підписанням цього договору клієнт підтвердив, що він ознайомлений з положеннями Правил та чинних тарифів, розміщених на офіційній веб-сторінці банку, вони йому повністю зрозумілі, він приєднується до них, в повній мірі розуміє та погоджується з тим, що Правила та чинні тарифи є невід`ємною частиною цього договору та є такими, що зобов`язують сторін цього договору (пункт 5 договору).

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 договору, цей договір є змішаним та містить у собі умови договору про відкриття та ведення поточного рахунку, умови договору доручення та умови договору про надання кредиту. Цей договір набуває чинності з дати підписання сторонами договору та скріплення і діє до кінцевої дати строку кредиту або у випадку дотримання клієнтом умов, вказаних в Правилах до кінцевої дати, на яку кредит було пролонговано клієнту або в будь-якому випадку до приведення всіх взаєморозрахунків між сторонами та виконання клієнтом своїх боргових зобов`язань за цим договором, умовами Правил та чинних тарифів.

Окрім договору №86702-ССG4/2017 від 25.04.2017 року ОСОБА_4 було підписано додаток №1 до договору умови гарантування фондом відшкодування коштів за вкладом та додаток №2 до договору,- інформацію про умови кредитування.

Згідно з додатком № 2 до договору клієнт зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти щомісячно, до 20 числа включно, в розмірі не менше 10% від суми поточної (не простроченої) заборгованості за кредитом в межах ліміту кредиту, включаючи суму нарахованих процентів за попередній місяць користування кредитом та транзакційні, конвертаційні комісії (пені).

Також у додатку № 2 до договору, який підписаний відповідачем, зазначено вибіркові комісії за послуги банку затверджені тарифами, де серед іншого вказано: щомісячна комісія за управління кредитом 3,00 %, а також: проценти за користування несанкціонованим овердрафтом (річних) 45%.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором: відкрив відповідачу поточний рахунок в гривні, випустив і надав платіжну картку Visa Gold та надав кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на картку для здійснення платежів у розмірі 75 000грн, що підтверджується розписками ОСОБА_1 про отримання платіжної картки та пін-конверту та випискою по кредитній картці.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

З виписки по кредитній картці вбачається, що відповідач перестав виконувати умови договору, у зв`язку з чим станом на 28.07.2020 року його заборгованість за розрахунками позивача становить 115 616,38 грн, з яких: сума несанкціонованого овердрафту 40 616,38грн, сума простроченого кредитного ліміту 75 000 грн.

Відповідач не заперечує як факту укладення із позивачем договору кредитування, так і допущення ним порушення зобов`язань щодо щомісячного повернення кредитних коштів, однак вважає, що визначений банком до стягнення розмір заборгованості є завищеним в результаті нарахування процентів за недотримання правил пільгового періоду, які не передбачені умовами укладеного сторонами договору (2 987,49); неправомірного утримання із здійснених ним платежів комісії за управління кредитом в загальній сумі 49924,35грн та процентів за користування простроченою заборгованістю за кредитним лімітом в сумі 15 271,25грн, які не підлягають стягненню з нього, так як заборгованість виникла у зв`язку з незаконним нарахуванням комісії за управлінням кредитом.

Зазначені заперечення щодо пред`явлених позивачем вимог викладені представником відповідача адвокатом Гареєвим Є.Ш. у заяві про перегляд заочного рішення суду та у відзиві на позов, однак не враховані судом першої інстанції при вирішенні спору, що виник між сторонами, без наведення мотивів щодо їх обґрунтованості чи необґрунтованості (т.1 а. с.178-183; т.2 а. с. 107-110).

Разом з тим, на час укладення сторонами спірного договору (25 квітня 2017 року) діяла стаття 11 Закону України Про захист прав споживачів, відповідно до абзацу третього частини четвертої якої (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (до 10 червня 2017 року) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, що діяли на момент укладення сторонами договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції на викладені вище обставини справи та норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не зважив та заперечень відповідача щодо нікчемності умов укладеного сторонами договору в частині встановленої щомісячної комісії не врахував і своїх висновків з цього приводу в рішенні не навів, в той час, як за своєю правовою природою ця щомісячна комісія у розмірі 3% від загальної суми непростроченої заборгованості встановлена за управління кредитом, тобто за дії, що банк вчиняє на свою користь, тому ця умова є нікчемною на підставі статті 11 Закону України Про захист прав споживачів в редакції, що діяла на час укладення сторонами договору, та відповідно до частини першої статті 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, що пов`язані із його недійсністю.

Відповідно до наданої позивачем виписки по кредитній картці, виданій ОСОБА_1 , за період з 04.01.2017року по 31.03.2020року розмір нарахованої щомісячної комісії за управління кредитом у спірних правовідносинах становить 49 924грн 35коп., які не підлягали сплаті відповідачем як позичальником та не можуть бути стягнутими у примусовому порядку, а отже визначений судом до стягнення на користь позивача розмір заборгованості слід зменшити на вказану суму грошових коштів.

Не підлягають стягненню з відповідача, на думку колегії суддів, також донараховані проценти за недотримання правила пільгового періоду в сумі 2 987,48грн, оскільки їх нарахування не передбачено ні умовами підписаного сторонами договору про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту, ні підписаними відповідачем сукупною вартістю кредиту та інформацією про умови кредитування.

В якості підстав для задоволення позовних вимог позивач зазначав також затверджені наказом №634 від 08.09.2016 Правила комплексного обслуговування фізичних осіб в АТ Піреус Банк МКБ, які ,на його думку, є невід`ємною частиною укладеного з відповідачем договору, про що йдеться в пункті 5 договору, однак ні в тексті договору, ні в підписаному відповідачем додатку №2 до договору (сукупна вартість кредиту), ні в підписаній відповідачем інформації про умови кредитування не йдеться про умови донарахування процентів за недотримання правил пільгового періоду. Натомість Правила комплексного обслуговування фізичних осіб в АТ Піреус Банк МКБ Табаковим О.М. не підписані та обумовлення наведеної умови при укладенні договору він заперечує.

Враховуючи, що відповідно до статті 1056 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі, наслідком недодержання якої є нікчемність договору, у підтвердження умов такого договору можливо посилатися лише на визначені статтею 207 ЦК України докази, яких позивач суду не надав.

При цьому Правила кредитування чи тарифи на обслуговування кредитної картки, якщо вони не підписані позичальником, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують наведені позивачем умови.

Наведені висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019року у справі №342/180/17, на які послався скаржник в апеляційній скарзі та які в порушення вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України не врахував суд першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає такими, що підлягають врахуванню при перегляді справи в апеляційному порядку, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення розміру визначеної судом до стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості на суму нарахованої за нікчемною умовою договору комісії за управління кредитом в розмірі 49 924, 35грн та на суму донарахованих процентів за недотримання правил пільгового періоду в розмірі 2 987,49грн, всього на суму 52 911,84грн (49 924,35+2 987,49).

Разом з тим доводи скаржника про незаконність нарахування банком процентів за користування простроченою заборгованістю за кредитним лімітом в сумі 15 271,25грн з тих підстав, що ця заборгованість виникла у зв`язку з нарахуванням незаконної комісії за управління кредитом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки із підписаної ОСОБА_1 інформації про умови кредитування вбачається, що сторони передбачили, що у випадку несплати позичальником щомісячного мінімального платежу або недостатності на його рахунку коштів, належних до сплати щомісячного мінімального платежу в строки та в розмірі, встановлені договором, вказана сума заборгованості повністю переноситься на рахунки обліку простроченої заборгованості та позичальнику на наявну прострочену заборгованість починає нараховуватись процентна ставка для простроченої заборгованості.

Стверджуючи, що ця процентна ставка застосована позивачем до заборгованості, яка утворилася в результаті незаконного нарахування комісі за управління кредитом, відповідач, в тому числі і на стадії перегляду справи в апеляційному порядку, доказів не надав, тому його твердження з цього приводу є припущенням, однак відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає частковій зміні із зменшенням розміру визначеної до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ Піреус Банк МКБ кредитної заборгованості із 115 616грн 38 коп. до 62 704грн 54коп. (115 616,38-52 911,84).

В решті це ж рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки резолютивна частина рішення суду першої інстанції не містить його висновків щодо розподілу судових витрат, це питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткового рішення в порядку, встановленому статтею 270 ЦПК України.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції змінив рішення, зменшивши розмір задоволених позовних вимог, з позивача на користь відповідача згідно із положеннями частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 450грн 38коп. ( 62 704,54х100:115 616,38=54%; 3 153х46:100), (т.2 а. с. 152).

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , частково задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 жовтня 2022 року частково змінити, зменшивши розмір визначених до стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Піреус Банк МКБ заборгованості із 115 616грн 38 коп. до 62 704грн 54коп. (шістдесяти двох тисяч семисот чотирьох гривень 54коп.).

В решті оскарженій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Піреус Банк МКБ на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги в розмірі 1 450грн 38коп. (одна тисяча чотириста п`ятдесят гривень 38коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: О.В. Кутурланова

Н. В. Орловська

Повний текст постанови складено 17 квітня 2023 року

Суддя Л.В. Пузанова