ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6011/22 Номер провадження 22-ц/814/3154/23Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів Кузнєцової О.Ю., Гальонкіна С.А., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 лютого 2023 року (ухвалене суддею Андрієць Д.Д., повний текст складено суддею 21.02.2023 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 03.10.2003 сторони перебувають у шлюбі. Спільне життя із відповідачем не склалося, фактичні шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені у 2020 році, з того часу спільне господарство не ведеться, постійно виникають суперечки, що однаково спричиняло моральне, психологічне страждання для обох сторін, у яких зникли почуття любові та взаємної поваги один до одного. Подальше сімейне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. У зв`язку з чим просив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 03.10.2003 року Центральним відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №924, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Вигодською/дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - розірвано.

Судові витрати покладено на позивача.

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 лютого 2023 року, та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу відмовити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають дійсності, порушені та норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Зокрема вказує, що суд не з`ясував взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу суд не встановити, що ОСОБА_2 та Вигодська проживають в одному будинку АДРЕСА_1 , мають спільний сімейний бюджет та спільний побут, що в свою чергу передбачає ведення ними спільного господарства, витрат, придбання майна для спільного користування, а тому числі за спільні кошти, спільна участь в утриманні житла, його ремонт тощо.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_2 має онкологічне захворювання, що сильно вплинуло на його психічний стан, він став знервованим, психічно неврівноваженим. ОСОБА_1 підтримувала його морально, домовлялась з лікарями про обстеження, направлення на лікування в Ізраїль. Після повернення з Ізраїлю і по цей час постійно піклується про ОСОБА_2 вдома.

Крім того, апелянт стверджує, що з 2012 року відносно позивача було відкрито кримінальне провадження, тому майже 10 років він знаходиться під слідством, що також негативно вплинуло на його психічний стан. Тому скаржник вважає, що дійсною причиною позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу став його депресивний стан, що виник в результаті вказаних вище обставин.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції помилково зробив висновок про відсутність підстав для надання сторонам строку на примирення та можливе розірвання шлюбу за ініціативою одного з подружжя.

У відзиві позивача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, позивач вказав, що вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає зміні чи скасуванню. Своє ставлення щодо припинення шлюбу виражає як категоричне та змінювати його не збирається. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 лютого 2023 року без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи сторони та інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) з 03.10.2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Центральним РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №924.

Крім того, аналіз матеріалів справи дозволяє дійти висновку, що сторони неповнолітніх дітей не мають.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, оскільки позивач в своїх заявах наголошував на тому, що його ставлення до припинення шлюбу є категоричним і змінювати його він не збирається. Вирішення питання про продовження шлюбних відносин позивач вважає завідомо безрезультатним.

Оскільки відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частин третьої-четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

За змістом статті 112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово у заявах виразив свою незгоду із продовженням шлюбно-сімейних відносин із ОСОБА_1 , оскільки такі остаточно припинені з 2020 року.

Щодо доводів апелянта щодо спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в одному будинку АДРЕСА_1 , мають спільний сімейний бюджет та спільний побут тощо, суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_2 при поданні позовної заяви вказав, що він проживає у АДРЕСА_2 . Апелянт не спростовує даного факту, та не підтверджує свій аргумент жодними належними та допустимим доказами. Отже, є підстави для відхилення даного твердження скаржника, як такого, що є недоведеним.

Доводи апелянта щодо того, що позивач подав заяву про розірвання шлюбу внаслідок депресивного стану, що виник в результаті хвороби та кримінального переслідування суд також не може взяти до уваги, адже ці факти не впливають на право позивача укласти шлюб або розірвати шлюб.

Крім того, зважаючи на те, що позивач категорично заявив про те, що бажає розірвати шлюб, адже сімейні відносини із відповідачем припинені вже з 2020 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для надання сторонам строку на примирення.

Позивач, як під час розгляду справи судом першої, так і апеляційної інстанції не виявив бажання примиритися з відповідачем. Натомість у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи відповідача про те, що суд першої інстанції не вжив достатніх заходів для примирення подружжя є неспроможними, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком (Правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18).

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, а також те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, врахував конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2023 року.

Головуючий суддя : ____________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ О.Ю. Кузнєцова __________________ С.А. Гальонкін