Єдиний унікальний номер судової справи: 945/490/21
Номер провадження № 22-ц/812/537/23 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І.,Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді - Войнарівського М.М., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У березні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» (змінено на АТ КБ «Приватбанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від 06 лютого 2012 року. При підписанні заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

На підставі Договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує внаслідок чого станом на 16 березня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 15 316,64 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 11 267 грн в тому числі 11 267 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4 049,64 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 06 лютого 2012 року у розмірі 11 267 грн. станом на 16 березня 2021 року та 2 270 грн. судових витрат.

Рішенням Миколаївського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, за відсутності заборгованості за поточним тілом кредиту, позивач не розкрив як поняття «прострочене тіло кредиту», так і підстав, за яких останнє підлягає нарахуванню та стягненню з позичальника. За таких, обставин відсутні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з боржника заборгованості за простроченим тілом кредиту, а тому у задоволені позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права за недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи, просило заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не перевірено розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами. Виконував умови кредитного договору протягом 2012-2021 років, частково сплачуючи заборгованість за договором, а відтак визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення не в повній мірі відповідає.

Згідно із частинами 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається що, 06 лютого 2012 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписав анкету - заяву б/н від 06 лютого 2012 року. При підписанні заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с.23).

Відповідно до укладено договору, відкрито рахунок та надано ОСОБА_1 кредитні картки: № НОМЕР_1 , строк дії до 01/16; № НОМЕР_2 , строк дії до 02/19; № НОМЕР_3 , строк дії до 02/19; № НОМЕР_4 , строк дії до 01/22 (а.с.22).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , кредитний ліміт по картковому рахунку № НОМЕР_1 було встановлено у розмірі - 500 грн., який в подальшому змінювався та 09 жовтня 2013 року був встановлений у розмірі 8 500 грн. (а.с.21).

Про факт отримання кредитних карток, також свідчить надана Банком виписка по рахунку клієнта станом на 17 березня 2021 року, з якої вбачається, що відповідач з 21.10.2018 року користувався вказаними картками, знімав кошти з банкоматів, здійснював покупки, а також сплачував заборгованість (17-20).

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

За такого, з наданої Банком виписки по картковому рахунку чітко прослідковується користування кредитними коштами.

Отже, встановлене свідчить про існування кредитних відносин між сторонами, а підписана заява від 06 лютого 2012 року підтверджує бажання та намір відповідача в подальшому користуватися грошима, що випливає з наданих позивачем виписки по картрахунку.

Таких висновків дійшов і суд першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки таке поняття як «прострочене тіло кредиту» у наданих Банком Умов та правил надання банківських послуг відсутнє, до того ж відсутність заборгованість за тілом кредиту виключає заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Між тим з таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на наступне.

Так, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За вимогами статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставини (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема висновками експертів (ч.1,2 ст. 76 ЦПК України).

Для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж, право, без яких встановити відповідні обставини неможливо суд призначає експертизу (ч.1 ст. 103 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за наданим кредитом перед Банком станом на 16 березня 2021 року становить 15 316,64 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 11 267 грн., за поточним тілом кредиту - 0 грн., за простроченим тілом кредиту - 11 267 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 4 049,64 грн. Заборгованість до стягнення: заборгованість за тілом кредиту - 11 267 грн. (а.с.10-16).

Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув.

Як встановлено, відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами, що також підтверджується випискою з карткового рахунку.

Однак, відповідач не скористався правом подачі відзиву на позов, власного розрахунку заборгованості не надав та не спростував розрахунок заборгованості за тілом кредиту, наданий позивачем, що є його процесуальним обов`язком.

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів розрахунок заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 267 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На вказане суд першої інстанції не звернув належної уваги, а тому дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.

З урахуванням встановленого на підставі п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухвалення по справі нового судового рішення про задоволення вимог, яким стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість за кредитним договором б/н від 06 лютого 2012 року станом на 16 березня 2021 року у розмірі 11 267 грн., яка складається з тіла кредиту.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 675 грн. (2 270 грн. - за подання позову + 3 405 грн. - за подання апеляційної скарги).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 267 грн. за кредитним договором б/н від 06 лютого 2012 року станом на 16 березня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 5 675 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 року.