Справа №204/7142/22
Провадження №2/204/497/23
РІШЕННЯ

іменем України

31 травня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий - суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Скрипнікова В.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь основний борг у сумі 3000 доларів США та 3% річних у сумі 259,64 доларів США, а всього 3259,64 доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 04 жовтня 2019 року між ним на відповідачем було укладено у письмовій формі договір позики, що підтверджується розпискою відповідача. Вказує, що в даній розписці зазначено наступне: «Я, ОСОБА_3 проживаю АДРЕСА_1 отримала від ОСОБА_4 суму в розмірі три тисячі доларів США в борг до 21.10.2019 р.». Однак в строк до 21 жовтня 2019 року відповідач грошові кошти не повернула, а тому відповідно позивач змушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення вказаної позики у примусовому порядку.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позову відмовити. Відповідач в судовому засіданні наполягала на тому, що вона не писала розписки та кошти не отримувала. Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому пояснив, що в 2017 році відповідач зверталася до ріелторської компанії, щоб продати свою частку квартири та наразі триває судове провадження у Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська з приводу визнання правочинів недійсними. Даний позов є помстою за те, що в межах розгляду цивільної справи про визнання правочинів недійсними відповідач позов визнала, оскільки відразу ж з`явилася дана розписка.

Суд, вислухавши представника позивача ОСОБА_1 , відповідача та її представника ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

Відповідно до тексту розписки від 04 жовтня 2019 року відповідач отримала від позивача суму в розмірі 3000 доларів США в борг до 21 жовтня 2019 року та зобов`язалась до 21 жовтня 2019 року вклеїти фото в свій паспорт і укласти попередній договір про продаж квартири АДРЕСА_2 , і будинку АДРЕСА_3 . Також в даній розписці зазначено, що загальна сума продажу двох об`єктів 28500 доларів США (а.с.5).

Також судом встановлено, що в провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа №204/8590/20 за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_10 та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгенівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 28 грудня 2019 року та дарування від 28 грудня 2019 року часток квартири АДРЕСА_4 (а.с.63-101,126-128).

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Оцінюючи розписку від 04 жовтня 2019 року судом враховується, що отримуючи від позивача грошові кошти відповідач одночасно зобов`язалася укласти попередній договір про продаж квартири АДРЕСА_2 , і будинку по АДРЕСА_3 . Також в даній розписці зазначено, що загальна сума продажу двох об`єктів 28500 доларів США (а.с.5).

Крім того, судом враховується, що в провадженні суду перебуває цивільна справа №204/8590/20 за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_10 та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгенівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 28 грудня 2019 року та дарування від 28 грудня 2019 року часток квартири АДРЕСА_4 .

Отже, суд приходить до висновку про недоведеність існування між сторонами правовідносин за договором позики, чим мотивовано позов, оскільки зі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин вбачається, що між ними виникли інші правовідносини.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки розписка від 04 жовтня 2019 року не підтверджує факт існування між сторонами договірних правовідносин за договором позики, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних також відсутні.

Факт спрямування 11 листопада 2022 року позивачем відповідачу вимоги про повернення боргу за договором позики та сплати трьох відсотків річних висновків суду не спростовує (а.с.26-28).

З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , місце проживання: місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 02 червня 2023 року.

Головуючий: