Справа № 466/6563/23
Провадження № 2/466/1793/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

секретаря с/з Коновал Х.В.

справа 466/6563/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа ОСОБА_2 про зняття арешту з майна

в с т а н о в и в:

27.06.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, в якій просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено 18.04.2007 року за №4824844 Першою Львівською державною нотаріальною конторою на підставі постанови від 19.02.2001 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Львова Чериби З.В.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 , на праві приватної спільної сумісної власності є власником 1/3 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Також власниками вказаної квартири в рівних частках є: дружина ОСОБА_2 ( третя особа) та син ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( копію свідоцтва про смерть додає).

Право власності нами набуте на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 29 жовтня 1996 року, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів №47593.

Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті сина, а також здійснити реєстрацію права власності на житло, позивачу стало відомо у відділі БТІ та ЕО, що 19.02.2001 року відділом державної виконавчої служби Шевченківського району м.Львова на майно спадкодавця накладено арешт на підставі виконавчого листа виданого Личаківським районним судом м.Львова.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна відсутні відомості про накладення такого арешту, відомості збереглися лише у відділі БТІ та ЕО.

29 травня 2023 року позивач звернувся у Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю боржника, але отримав відмову з підстав того, що відповідно до номенклатури справ Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМУМ юстиції завершені виконавчі провадження зберігаються в архіві протягом 3-х років з подальшим їх знищенням, а відомості до системи в електронному вигляді почали заноситись лише з 2007 року.

22.06.2023 року відділом ЦНАП позивачу видано Довідку (інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якої вбачається, що арешт на майно накладено 18.04.2007 року за №4824844 Першою Львівською державною нотаріальною конторою, підставою якого була постанова від 19.02.2001 року ВДВС Шевченківського РУЮ м. Львова Чериби З.В.

З врахуванням вищевикладеного, позивач вимушений звернутися до суду та просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання, яке призначено на 11.08.2023 року не з`явився, однак представник позивача, адвокат Буковинська С.В. подала до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідача в судове засідання, яке призначено на 11.08.2023 року не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 надіслала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 29.10.1996 року Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.9).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01.12.2022 року (а.с.11).

Позивач, маючи намір оформити спадкові права після смерті сина, дізнався у відділі БТІ та ЕО, що 18.04.2007 року накладено арешт на майно ОСОБА_3

29 травня 2023 року позивач звернувся у Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю боржника, проте отримав відмову з тих підстав, що відповідно до номенклатури справ Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМУ МЮ, завершені виконавчі провадження зберігаються в архіві протягом 3-х років з подальшим їх знищенням, а відомості до системи в електронному вигляді почали заноситись лише з 2007 року(а.с.14-15).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.06.2023, арешт на квартиру АДРЕСА_1 накладено 18.04.2007 року за №4824844 Першою Львівською державною нотаріальною конторою, підставою якого була постанова від 19.02.2001 року ВДВС Шевченківського РУЮ м. Львова Чериби З.В. (а.с.12).

Отже, на сьогоднішній день позивач не має змоги вільно розпоряджатися належним йому майном, через наявність арешту на квартиру.

З огляду на заявлені вимоги, встановлені в ході розгляду справи факти та обставини, що підтверджують дані вимоги та доводять порушення прав позивача з вільного розпорядження його майном, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про зняття арешту.

Тобто в даному випадку існує правова невизначеність щодо долі нерухомого майна, на яке накладено арешт в межах виконавчого провадження, та який залишає свою дію після завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу та можливості відновлення розпорядження цим майном його власником у разі відсутності претензій стягувача до боржника.

Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття арешту з майна боржника, де в ч. 5 вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Так законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт.

Відтак, оскільки наявність арешту на належну позивачу на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , порушує права позивача ОСОБА_1 як співвласника щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, а тому позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263,265,267, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено 18.04.2007 року за №4824844 Першою Львівською державною нотаріальною конторою на підставі постанови від 19.02.2001 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Львова Чериби З.В.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова з дня його проголошення.

Текст рішення складено та підписано 11.08.2023 року.

Суддя О. І. Ковальчук