Справа № 164/1133/19 Головуючий у 1 інстанції: Токарська І. С.
Провадження № 22-ц/802/420/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 14 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом.

Покликалося на те, що 03 лютого 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 21000 грн та зобовязувалась за користування грошовими коштами сплачувати на рахунок банку відсотки встановлені договором. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, і Тарифами Банку являють собою укладений між нею та банком кредитний договір.

Крім того позивач вказував, що відповідач ОСОБА_1 належним чином умов договору не виконувала, а тому станом на 16 травня 2019 року утворилася заборгованість у сумі 33026 грн 68 коп., яка складається із: 18838 грн 62 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 4547 грн 03 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 6842 грн 14 коп. - пені за прострочене зобов`язання; 750 гривень - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 1548 грн 89 коп. - штрафу (процентна частина), яку банк просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь та судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 14 лютого 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю та відшкодувати йому понесені судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дав невірну правову оцінку доказам по справі та невірно застосував норми матеріального права, і оскільки, позичальник ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконала, розголосила персональні дані третім особам, то зобовязана повернути банку використані кредитні кошти та відсотки за користування ними.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що оскільки позивач не довів саме тих фактів, що відповідач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла несанкціонованому зняттю коштів з рахунку, незаконному використанню номера авторизованого телефону клієнта, якому належить картка, з подальшим введенням динамічного паролю або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, то відсутні правові підстави для покладення на неї відповідальності по виплаті заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 3 лютого 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання анкети-заяви позичальника, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 21000 грн. На підтвердження укладення між сторонами спору кредитного договору позивач надав Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, з якими відповідач була ознайомлена до укладення договору (а.с. 8 - 24, т. 1).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість позичальника ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, станом на 16 травня 2019 року, становить 33026 грн 68 коп., з яких: 18838 грн 62 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4547 грн 03 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6842 грн 14 коп. - пеня за прострочене зобов`язання; 750 грн -пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1548 грн 89 коп. - штраф (процентна частина) (а.с. 5-7, т. 1).

Крім того встановлено, що 25 серпня 2018 року з картки відповідача ОСОБА_1 іншою особою, шляхом вводу через мережу Інтернет інформації (паролів) надісланих банком на фінансовий номер, який на момент їх надіслання не належав відповідачу, так як був змінений поза її волею, що підтверджено матеріалами звернень останньої до правоохоронних органів та листом ПрАТ «ВФ Україна» від 5 березня 2019 року з яких слідує, що невстановленими особами була здійснена трансакція шляхом переказу грошових коштів на інший картковий рахунок через додаток «Приват24», у результаті якої з картки відповідача несанкціоновано знято грошові кошти.

За письмовою заявою ОСОБА_1 слідчим відділенням Маневицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000280 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, за фактом того, що 25 серпня 2018 року приблизно о 16 годині 28 хвилин невстановлена особа, шляхом перевипуску сім - карти за абонентським номером заявниці через доступ до сервісу «Приват24» шляхом обману заволоділа грошовими коштами з карткового кредитного рахунку останньої, відкритого в ПАТ «КБ ПриватБанк» (а.с. 53, 54, т. 1).

Із відповіді Криворізького відділу поліції (м. Кривий Ріг) Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 8 грудня 2021 року наявного в матеріалах справи вбачається, що досудове розслідування у формі дізнання у кримінальному провадженні № 0000280 за ч.1 ст. 190 КК України триває, остаточне процесуальне рішення не прийнято.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

На підставі частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу (статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Пунктами 14.14, 14.15 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк, зокрема, зобов`язаний

у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка. У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк.

При цьому обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача

є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Згідно з пунктом 1.14 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Відповідно до пункту 3, 12 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача.

Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на

будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 - 7, 9, 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Аналіз вказаних положень актів цивільного законодавства дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорюванні ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу.

Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.

При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 03 жовтня 2022 року у справі № 387/746/18.

Встановивши, що жодними доказами не підтверджується, що у період спірного списання грошових коштів реєструвалася у системі «Приват24» та використовувла її з метою доступу до відкритих на її ім`я в АТ КБ «ПриватБанк» карткових рахунків, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши ті обставини, що мав місце факт здійснення операцій за кредитним рахунком особи, які нею не замовлялися та не оформлялися, а саме, незаконне зняття невстановленими особами грошових коштів з карткового рахунку відповідача ОСОБА_1 поза її волею та відому і вчинення нею будь-яких дій, які б цьому сприяли, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність, а отже безпідставність вимог позивача.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, встановивши наведені вище обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дослідивши наявні у справі докази, дав їм належну правову оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи про те, що відповідач ОСОБА_1 передала особисту конфіденційну інформацію з розголошенням персональних даних третім особам, якими у подальшому і було знято кошти з її рахунку, а тому банк не повинен нести відповідальність за цю операцію не заслуговують на увагу, оскільки вони є лише припущенням останнього та не підтверджені належними і допустимими доказами, і не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав, зазначену вище, правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 14 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді