СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/1060/22
Провадження № 2/306/46/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Уліганинця П.І.

за участю секретаря судового засідання Стеблей А.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

представника ОСОБА_2 ОСОБА_4

представника третьої особи

без самостійних вимог ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява цивільну справу за позовом Свалявської міської ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: КНП "ОБЛАСНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ" Закарпатської обласної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що відповідачі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в КНП "Обласний будинок дитини". Після народження сина, відповідачі звернулися з заявою до ССД про влаштування дитини до вищезгаданого закладу. Оскільки останні не вживали жодних дій щодо повернення дитини в сім`ю, станом її здоров`я не цікавилися, участі у вихованні не приймали, 22.06.2022 року, складено висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_2 вже позбавлена батьківських прав щодо інших двох дітей подружжя та її старшої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що, на її думку, свідчить про неналежне ставлення відповідачки до виконання своїх батьківських обов`язків. Окрім того, просила стягнути з відповідачів на користь КНП "Обласний будинок дитини" аліменти на утримання сина - ОСОБА_6 .

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - КНП "Обласний будинок дитини" заявлені вимоги підтримала. Пояснила, що за час перебування дитини у їхньому закладі з 15.03.2022 року, протягом останнього місяця мати навідувалася два рази, однак більшу частину часу спілкувалася не з дитиною, а користувалася мобільним телефоном.

Відповідачі щодо задоволення позову заперечили.

Зокрема, відповідач ОСОБА_2 зазначила, що хотіла б, щоб хоча б одна з її дітей, а саме син - ОСОБА_6 проживав з нею.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що двоє їх спільних дітей проживають разом з ним, постійно про них піклується його мати, а він працює сезонно і забезпечує їх матеріальний добробут. Зазначив, що з відповідачкою разом не проживають, спільного господарства не ведуть, перебувають у стадії розлучення і жодних намірів про залишення сина ОСОБА_6 без батьківського піклування не має. Переконаний, що спроможний забезпечити належне виховання та розвиток його дітей. Наведене, учасники судового процесу не спростували.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 щодо задоволення позову також заперечив, вважаючи, що правові підстави для позбавлення його довірительки батьківських прав відсутні. Зазначив, що ОСОБА_2 на даний час працевлаштувалася і проходить випробувальний термін.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

За ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 3 та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке розлучення може бути необхідним, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до чинного рішення Свалявського районного суду від 04.04.2022 року відповідача ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а.с. 5-6).

Відповідачами подано заяву до КНП "Обласний будинок дитини" про тимчасове влаштування ОСОБА_6 . До даного закладу строком на шість місяців, у зв`язку з складними життєвими обставинами (а.с. 7).

Згідно ксерокопії свідоцтва про народження ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки - ОСОБА_3 . Та ОСОБА_2 (а.с. 11).

Як убачається з ксерокопії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.02.2020 року, між відповідачами, 18.02.2020 року, зареєстровано шлюб Свалявським районним відділом ДРАЦС ПЗМУ МЮ, актовий запис № 13 від 18.02.2020 року (а.с. 13).

Згідно висновку Свалявської міської ради від 23.06.2022 року, визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідачів щодо дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначено у згаданому висновку, останні не виконують батьківські обов`язки, не створили належних умов та обставин для проживання дитини, мати ніде не працює, умови її проживання та агресивна поведінка створює загрозу життю її дітям. Батько не має змоги виховувати та утримувати трьох дітей (а.с. 22-23).

Приписами ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України зазначені підстави позбавлення батьківських прав.

Пунктом 2 вищезгаданої норми Закону визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

За правовим змістом згаданої норми Закону ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки, а саме особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Вищевказане узгоджується з висновком, викладеним у Постанові КЦС ВС від 23.11.2023 року (справа № 592/17972/19).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

За ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Зважаючи на встановлені обставини, за відсутності належних та допустимих доказів щодо зворотного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено обгрунтованість позову щодо ОСОБА_2 , і такий у даній частині підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 суд констатує наступне.

У судовому засіданні встановлено, що двоє старших спільних дітей відповідачів проживають разом з батьком, який піклується про них та матеріально забезпечує.

Ураховуючи, що факт ухиляння ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_6 належними та допустимими доказами у судовому засіданні не доведено суд, дійшов висновку про недоцільність позбавлення його батьківських прав.

За статтею 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням.

Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

За правовим змістом згаданої норми закону з батьків, які не беруть участі в утриманні дитини, що перебуває у державному або комунальному закладі, аліменти можуть бути стягнуті на загальних підставах. Батьки не можуть перекласти свій обов`язок по утриманню дитини на інших осіб або державу. Перебування дитини у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі не припиняє обов`язку батьків щодо її утримання. Якщо матір, батько добровільно не надають дитині утримання, з них можуть бути стягнені аліменти в судовому порядку.

З відповідною вимогою до суду може звернутися адміністрація закладу, у якому перебуває дитина. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. роз`яснюється, що, якщо дитина постійно проживає в такому закладі, а батьки не беруть участі в її утриманні, адміністрація цього закладу має право подати до них позов в інтересах дитини, оскільки виконує функції опікуна й піклувальника відповідно до ст. 245 СК України. Адміністрація установи в такому випадку виступає одержувачем аліментів.

Позов може бути пред`явлений органом опіки й піклування або прокурором, якщо це не зроблено адміністрацією закладу, у якому перебуває дитина. Відповідно до ст. 246 СК України орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.

Отже, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідачів аліментів на утримання їх сина підлягає до задоволення.

За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки солідарне стягнення судових витрат цивільно-процесуальним законом не передбачено, такі покладаються на відповідачів порівну.

Керуючись ст. 5, 12, 18, 76, 81, 133, 134, 141, 200, 223, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. 150, 164, 166, 180 - 183, 193 Сімейного кодексу України, ЗУ "Про охорону дитинства", Конвенцією ООН про права дитини, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Свалявської міської ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: КНП "ОБЛАСНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ" Закарпатської обласної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканку АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 батьківських прав щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_2 , РНКПП НОМЕР_3 на користь КНП "ОБЛАСНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ" Закарпатської обласної ради (адреса: 89300, м. Свалява, вул. Б. Хмельницького, буд. 1, Мукачівського району, Закарпатської області, ) аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку кожного щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 27.06.2022 року і до моменту припинення перебування дитини у КНП "ОБЛАСНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ" Закарпатської обласної ради.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 - 3721 (три тисячі сімсот двадцять одну) гривню 50 коп судового збору на користь держави (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; рахунок отримувача UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106), з яких: 2481, 00 грн - за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 1240,50 грн - за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_2 , РНКПП НОМЕР_3 - 1240 (одну тисячу двісті сорок) гривень 50 коп судового збору на користь держави за позовну вимогу про стягнення аліментів (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; рахунок отримувача UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 29 травня 2023 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець