КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/1017/14 Головуючий у суді І інстанції Лисюк О.Д.
Провадження № 88-ц/824/9/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Окунєва І.С. звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року за нововиявленими обставинами у справі № 355/1017/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування заяви зазначив, що 04 березня 2020 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 , як особи, яка не брала участі у справі, задовольнив, рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовив.

Заявник вважає, що вказане судове рішення підлягає перегляду за нововиявленими обставинами, оскільки наявні істотні для даної справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути йому відомі на час розгляду справи в розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, а саме постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 355/1205/18 встановлено відсутність у ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:028:0195, а також недійсність поділу спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:028:0172, загальною площею 9,7026 га, яка розташована на території Бзівської сільської ради Баришівського району Київської області.

Таким чином на момент подання апеляційної скарги на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку з кадастровим номером :02:028:0172 у ОСОБА_3 було відсутнє право на його оскарження, оскільки цим рішенням не було вирішено питання про його права та інтереси. Відповідно, якби апеляційному суду і сторонам були відомі зазначені обставини та вони були враховані під час вирішення спору як такі, що існували на дату ухвалення судового рішення та мали істотне значення для справи, то апеляційне провадження підлягало б закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

З наведених вище мотивів ОСОБА_1 просив апеляційний суд скасувати постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року у справі № 355/1017/14 та закрити апеляційне провадження з перегляду рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року у даній справі.

Заперечення (відзиви) учасників справи на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до суду апеляційної інстанції не надходили.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заявника - адвокат Окунєв І.С. підтримав вимоги поданої заяви, вказавши, що наведені обставини щодо відсутності у ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:028:0195, і, як наслідок, права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки є нововиявленими відповідно до вимог статті 423 ІЦПК України та суттєво впливають на вирішення справи № 355/1017/14.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки до суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що неявка учасників справивідповідно до вимог статей 372, 429 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника заявника в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та мотиви прийнятої постанови, яку заявник просить переглянути, колегія суддів вважає, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід задовольнити, а апеляційне провадження з оскарження рішення суду першої інстанції закрити з таких підстав.

За змістом частини другої статті 429 ЦПК України справа про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Згідно із частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Баришівського районного суду Київської областівід 08 вересня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку загальною площею 9,7026 га, яка належить громадянину ОСОБА_2 на праві приватної власності згідно державного акта на право власності на земельну ділянку (серія ЯБ № 506759), виданого 18 січня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області, про що зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за номером 55, та яка розташована за адресою: Бзівська сільська рада Баришівського району Київської області (кадастровий номер :02:028:0172), шляхом передачі даної земельної ділянки загальною площею 9,7026 га, яка розташована за адресою: Бзівська сільська рада Баришівського району Київської області (кадастровий номер :02:028:0172) у власність громадянину ОСОБА_1 .

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 , будучи особою, яка не брала участі у справі, однак, на його думку, суд першої інстанції вирішив питання про його права та інтереси, звернувся з апеляційною скаргою на вищевказане рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду 27 листопада 2019 року ОСОБА_3 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року та зупинити дію вказаного рішення у даній справі.

В подальшому, Київський апеляційний суд прийняв постанову від 04 березня 2020 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 , як особи, яка не брала участі у справі, задовольнив, рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовив.

Наразі ОСОБА_4 просить про переглянути постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року за нововиявленими обставинами з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Так, перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами передбачено у статтях 423-429 глави 3 розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її в суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення в уже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)).

Частиною першою статті 423 ЦПК України встановлено, що рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами витлумачені в частині другій статті 423 ЦПК України.

Згідно з частиною другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1).

Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

За змістом наведених норм права необхідними умовами визнання обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, нововиявленими є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби така обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другим критерієм для віднесення обставин до категорійнововиявлених для суду є доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен також розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

В той же час обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є факти, що у встановленому порядку спростовують обставини, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (апеляційної скарги) (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Отже, підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки заявник не знав про неї та, відповідно, не міг надати суду дані про неї.

Подібного висновку щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 757/31348/15-ц та від 14 квітня 2021 року у справі № 569/14416/17.

В обґрунтування апеляційної скарги на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року ОСОБА_3 зазначав, що 18 січня 2008 року право приватної власності на земельну ділянку площею 9,7026 га з кадастровим номером :02:028:0172, що розташована за адресою: Бзівська сільська рада Баришівського району Київської області, було оформлено на ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку (серія ЯБ №506759), виданого Управлінням земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області.

Разом з тим, 26 листопада 2010 року право власності на вказану земельну ділянку (кадастровий номер :02:028:0172) Управлінням Держкомзему у Баришівському районі Київської області було оформлено на ТОВ «Ріко-Плюс» згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №251692, зареєстрованого за № 80.

17 грудня 2010 року земельну ділянку з кадастровим номером :02:028:0172 було поділено, внаслідок якого утворились земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:028:0195 та :02:028:0196. Право власності на земельну ділянку 9,6026 га з кадастровим номером :02:028:0195 було оформлено за ТОВ «Ріко-Плюс» згідно держаного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №251749, зареєстрованого за № 24.

Тобто, земельна ділянка площею 9,6026 га з кадастровим номером :02:028:0195 була сформована шляхом поділу земельної ділянки площею 9,7026 га з кадастровим номером :02:028:0172, яка є предметом даного спору.

Водночас, 19 березня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного з ТОВ «Ріко-Плюс», ОСОБА_3 став власником частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:028:0195.

08 вересня 2014 року Баришівським районним судом Київської області у справі 355/1017/14-ц передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, право власності на яку належить частково ОСОБА_3 (в частині площі 9,6026 га), а частково іншим особам (в частині площі 0,10 га, земельна ділянка :02:028:0196).

Прийнявши до уваги зазначені обставини та врахувавши, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як іпотекодержателя земельної ділянки не передбачений законом, суд апеляційної інстанції задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_3 , як особи, яка не брала участі у справі, скасував рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовив.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Баришівського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 355/1205/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Ріко-Плюс», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , треті особи: відділ у Баришівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Товарна біржа «Баришівська універсальна», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Тетерська О.Ю., про визнання недійсними рішення загальних зборів, державних актів про право власності на земельні ділянки та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року апеляційну скаргу адвоката Бубнової Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Ріко-Плюс»від 18 серпня 2010 року №2.

Визнано недійсними державні акти про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №251749, зареєстрований 21 грудня 2010 року за № 24 з кадастровим номером :02:028:0195, та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №251692, зареєстрований 26 листопада 2010 року за №80 з кадастровим номером 280400:02:028:0196.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу укладений 19 березня 2013 року між ТОВ «Ріко-Плюс» та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог части першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

У відповідності до статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття

В силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) дійшла висновку про те, що нововиявленою обставиною є не факт ухвалення судового рішення, не саме це рішення як юридичний факт, а обставина, яку у ньому встановив суд. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами за умови, що вони можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, надану судом у такому рішенні.

У постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 754/14404/18-ц Верховний Суд зазначив, що недійсність договору як його дефектність, що встановлено судом в конкретному випадку, характерна для нього з моменту укладення (частина перша статті 236 ЦК України). Однак ця недійсність могла бути встановлена лише судом за відповідним позовом заінтересованої особи (пункт 2 частини другої статті 16, статті 203, 215 ЦК України). Отже, вказана обставина є нововиявленою. Таким чином, висновки апеляційного суду про відсутність підстав для визнання обставин недійсності договору, встановлених постановою Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 908/1730/18 (908/3089/20), нововиявленими обставинами є помилковими.

Процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя(рішення ЄСПЛ у справі «Pravednaya v. Russia, № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 355/1205/18, якою, зокрема, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 березня 2013 року, укладений між ТОВ «Ріко-Плюс» та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , є істотною обставиною, оскільки зазначений правочин був підставою для набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:028:0195 та апеляційного оскарження і перегляду рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року у справі № 355/1017/14, відтак вона має суттєве значення для вирішення апеляційної скарги ОСОБА_3 у цій справі.

Отже, вказана обставина є нововиявленою, існувала на час розгляду цієї справи, однак про неї не було відомо позивачу, оскільки вона була встановлена вищезазначеним судовим рішенням у справі № 355/1205/18, яке набрало законної сили.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року, ОСОБА_3 посилався на те, що зазначеним рішенням порушуються його права як власника сформованої за рахунок спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:028:0172, що передана позивачу у власність в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, земельної ділянки з кадастровим номером :02:028:0195, що належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 2013 року.

Між тим, цей правочин, як і державний акт про право власності на земельну ділянку, а також рішення загальних зборів учасників ТОВ «Ріко-Плюс»визнані недійними постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року.

При цьому нововиявленою обставиною у даній справі є не постанова Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, а обставина, яку суд встановив у цьому судовому рішенні, а саме недійсність договору, наявністю якого ОСОБА_3 обґрунтовував свою апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Зазначена обставина є нововиявленою, про яку заявник не знав і не міг знати до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 355/1205/18. При цьому даний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 березня 2013 року, що визнаний недійним на підставі рішення суду, не породжує жодних правових наслідків з моменту його укладення.

За таких обставин недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 березня 2013 року, укладеного між ТОВ «Ріко-Плюс» з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_7 з другої сторони, встановлена постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 355/1205/18 є істотною обставиною в цій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки її врахування судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року мало б наслідком ухвалення іншого (протилежного) судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 09 листопада 2022 року в справі № 357/8110/18, від 25 січня 2023 року в справі № 357/8166/19, від 19 квітня 2023 року в справі № 357/8188/19.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, 6 грудня 2007 року).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

Суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18)).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 6 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

Таким чином на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, слід урахувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18 та від 29 жовтня 2020 року у справі № 200/6831/18.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Таким чином, якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі в справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю, а відповідне судове рішення не переглядається по суті.

Наявність порушених прав є основною умовою для здійснення судового захисту, за відсутності якої такий захист не здійснюється.

Проте, переглядом судового рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами встановлено, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року питання права та інтереси ОСОБА_3 як власника сформованої за рахунок спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:028:0172, що передана ОСОБА_1 у власність в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, земельної ділянки з кадастровим номером :02:028:0195 не вирішувалося, оскільки договір купівлі-продажу від 19 березня 2013 року, на підставі якого він набув вказану земельну у власність, визнаний недійним в судовому порядку.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами містить всі складові, які свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, для надання цим обставинам статусу нововиявлених, а тому постанова Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року у справі № 355/1017/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути залишена в силі.

Частиною третьою статті 429 ЦПК України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 429 ЦПК України у разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд приймає постанову - якщо переглядалася постанова.

Враховуючи встановлені обставини справи, характер спірних правовідносин та зміст норм права, яка підлягають застосуванню, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення апеляційного суду у справі № 355/1017/14 за нововиявленими обставинами, скасування постанови Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року та закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотекиз підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України та пунктом 3 частини третьої статті 429 ЦПК України.

Керуючись статтями 352, 362, 367, 372, 381 - 384, 423, 429 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року за нововиявленими обставинамизадовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року скасувати.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який не брав участі у справі,на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній