Ухвала

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 562/3695/17

провадження № 61-2736 ск 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

1. У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом у якому, з урахуванням уточнень, просила встановити факт проживання її та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2001 року по січень 2015 року та визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки та 1/2 частку розташованого на ній житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2004 року по січень 2015 року. Припинено право власності спільної сумісної власності ОСОБА_3 відносно відповідача ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_3 право часткової власності на 1/2 частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 та 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

3. Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року в частині позовних вимог про поділ майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю скасоване. Позов в цій частині задоволено частково. Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та поділено вказаний житловий будинок, припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

4. У лютому 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 січня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині вирішення питання про поділ майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю.

5. Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

6. На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 13 березня 2023 заявником надіслано до Верховного Суду квитанцію про доплату судового збору та копії звітів про оцінку спірного майна.

7. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

8. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справахта у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

9. Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

10. Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження, зокрема, призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

11. Частинами першою та другою статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

12. Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, щодо спадкування, щодо приватизації державного житлового фонду, щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

13. Предметом позову у справі № 562/3695/17 є вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю, ціна позову у справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (згідно наданих заявником копій звітів про оцінку спірного майна, ціна позову у цій справі становить 283 500,00 грн).

14. Таким чином, дослідивши предмет позову, складність справи та значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд дійшов висновку про малозначність цієї справи, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, оскільки стаття 19 ЦПК України розташована у Розділі I «Загальні положення» та поширюється й на касаційне провадження.

15. Касаційна скарга містить посилання на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відповідно до якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню у випадку, якщо справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

16. Так, заявник вказує на те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки у цій справі фактично вирішується питання позбавлення його єдиного житла. Зазначає, що у випадку вжиття позивачем заходів знищення присудженої їй частини будинку чи відчуження присудженій їй частини будинку та земельної ділянки третім особам може скластися ситуація, що призведе до неможливості використання заявником будинку за його призначенням. Також вказує на те, що не має коштів для придбання у позивача присудженої їй частини будинку.

17. Перевіривши зазначені доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що наведені заявником обставини не дають достатніх підстав для висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки саме по собі, без належного обґрунтування та надання відповідних доказів, посилання на те, що можливе відчуження спірного майна третім особам призведе до неможливості використання заявником будинку за його призначенням, а також посилання на відсутність коштів для придбання у позивача присудженої їй частини будинку не може свідчити про наявність виняткового значення для відповідача даної конкретної справи, оскільки за визначенням законодавця сам лише фінансовий критерій не може бути для цього визначальним.

18. Верховний Суд зауважує, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено. Сама лише вказівка на зазначені винятки без належного обґрунтування та підтвердження належними доказами зазначених обставин, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

19. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

20. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

21. Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.

22. Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

23. При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення ЄСПЛ у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

24. Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

25. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

26. Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

27. Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

28. За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 389 та 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 січня 2023 року.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді /підпис/ В. В. Пророк

/підпис/ І. В. Литвиненко

/підпис/ Є. В. Петров