справа № 197/1000/22
провадження № 2/197/332/23
ШИРОКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року смт Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Шевченко О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Слобідської Л.О.,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін.

Позивач 08.12.2022 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , який було укладено між ОСОБА_6 та відповідачем, зареєстрований Криворізькою філією Товарної біржі «Українська» 17.05.2000 під реєстраційним номером 25890.

В обґрунтування позову посилається на те, що 17.05.2000 мати позивача ОСОБА_6 придбала у відповідача житловий будинок АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу було зареєстровано Криворізькою філією Товарної біржі «Українська» 17.05.2000 за реєстраційним номером 25890.10.11.2021 померла мати позивача, бажаючи здійснити реалізацію своїх спадкових справ після померлої матері, позивач звернулася до державного нотаріуса, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок, у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок був зареєстрований Криворізькою філією Товарної біржі «Українська», що суперечить вимогам законодавства, не дотримано нотаріальну форму укладення договору.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 26.01.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.03.2000 матір`ю позивача є ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12.11.2021 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою про спільне проживання громадян на день смерті одного з них ОСОБА_6 на день смерті була зареєстрована у АДРЕСА_1 , за вказано адресою також зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 .

Відповідно до угоди купівлі-продажу нерухомості від 17.05.2000, зареєстрованої на Товарній біржі «Українська» за № 25890 від 17.05.2000, відповідач продав позивачу об`єкт нерухомості буд. АДРЕСА_1 , житловою площею 79,9 кв. м, загальною площею 94,9 кв. м.

Згідно з реєстраційним посвідченням Криворізького бюро технічної інвентаризації, записаним в реєстровій книзі № 20, сторінка № 47, запис № 3437 від 17.05.2000, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_6 .

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 94,9 кв. м, житлова площа 79,9 кв. м.

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.10.2022 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення правовстановлюючого документа на житловий будинок ОСОБА_6 .

Відповідно до відповіді завідувача Широківської державної нотаріальної контори після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 у Широківській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області 20.04.2021 заведено спадкову справу № 107/2022; заяви про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори подавались ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ; заяви про відмову від спадщини після померлої ОСОБА_6 до Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області подавались ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; заповіт від імені ОСОБА_6 у Широківській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області не посвідчувався.

ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду.

Дослідивши докази, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

На підставі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки угоду купівлі-продажу сторонами було укладено у 2000 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання угоди купівлі-продажу товарні біржі в Україні реєстрували подібні угоди, згідно зі ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарну біржу».

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Як зазначено у ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідної угоди купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном (постанова Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 355/340/17-ц).

Згідно з пп. 4 п. 3, пп. 4 п. 1 постанови ВРУ «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-IX від 17.07.2020 у Дніпропетровській області Широківський район ліквідовано, у Дніпропетровській області утворено Криворізький район у складі територій Широківської селищної територіальної громади.

Враховуючи те, що на момент укладення договору сторони керувалися положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало, договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності ОСОБА_6 на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема, з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, позов підлягає задоволенню.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються з позовної заяви про розірвання шлюбу 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2 481 грн з 01.01.2022.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, позивач просить судові витрати у цій справі не відшкодовувати.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 81, 141, 247, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсною угоду купівлі-продажу нерухомості, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , який було укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстровану Криворізькою філією Товарної біржі «Українська» 17 травня 2000 року під реєстраційним номером 25890.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи (дані):

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Третя особа ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

СУДДЯ О.В.ШЕВЧЕНКО