Провадження № 2/760/4332/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) /далі - ОСОБА_1 / до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 /далі - ОСОБА_3 / (РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 /далі - ОСОБА_4 / (РНОКПП: НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_3 ) про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

19.11.2020 вказана позовна заява за підписом позивача надійшла до Шевченківського районного суду міста Києва.

В позові ставиться питання про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 32 091,61 грн, що складається з основної суми авансу 13 923,45 грн, 3% річних 2 727,09 грн, інфляційних 15 441,07 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22.01.2021 справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Зазначена ухвала обґрунтована тим, що згідно відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, відповідачі зареєстровані в Солом`янському районі міста Києва.

13.04.2021 вказана справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідний листом Шевченківського районного суду міста Києва від 24.03.2021.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30.04.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

01.07.2021 від ОСОБА_1 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с. 65), в якій позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі: 39 682,20 грн, що складається з основної суми авансу 13 923,45 грн, 3% річних у сумі 2 962,83 грн, інфляційних втрат у сумі 22 795,92 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму судового збору, витрати на правову допомогу відповідно до розрахунку.

Справа розглядалась судом з урахуванням вимог такої заяви.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання у справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

В обґрунтування позову, зокрема, вказується, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено попередній договір від 15.03.2014, відповідно до умов якого позивач та відповідачі зобов`язались у майбутньому, в строк не раніше 15 квітня та не пізніше 30.04.2014, укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 (основний договір) у письмовій формі, що підлягає нотаріальному посвідченню, на умовах, визначених цим договором.

У пункті 2 попереднього договору сторони визначили, що в підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (основний договір), ОСОБА_1 , передала, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 прийняли до написання цього договору аванс у сумі 13 923,45 грн, що є еквівалентом 1 500 доларів США (згідно з курсом НБУ на день написання цього договору 100 доларів США = 928,23 грн) в рахунок суми, яку позивач повинна сплатити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках при оформленні договору купівлі-продажу об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 .

29.04.2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 уклали угоду про внесення змін та доповнень до попереднього договору від 15.03.2014, відповідно до якої сторони погодили п. 1 викласти у новій редакції, а саме:

- ми ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зобов`язуємось у майбутньому, в строк не раніше 01 травня та не пізніше 08 травня 2014 року, укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 (основний договір) у письмовій формі, що підлягає нотаріальному посвідченню, на умовах, визначених цим договором.

Основний договір купівлі продажу об`єкта, розташованого за адресою АДРЕСА_5 укладено не було.

Отже, на думку позивача, правовідносини визначені попереднім договором від 15.03.2014 відповідно до норм чинного законодавства припинено.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідачі грошові кошти у розмірі 1 500 доларів США, що еквівалентно 13 923,45 грн на момент укладення попереднього договору, - не повернули.

Позивач наголошує на тому, що вказана сума коштів за своєю правовою природою не є завдатком, а має правову природу авансу, адже основний договір так і не було укладено.

Як зазначається в позові, враховуючи рівень змін валютного курсу порівняно за 2014 та 2020 рік, сума, отримана відповідачами, знецінилася вдвічі, що нанесло позивачеві значних матеріальних збитків, у зв`язку з чим позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідачів 3% річних за період з 16.05.2014 по 13.11.2020 у сумі 2 727,08 грн та інфляційні втрати за період з травня 2014 по жовтень 2020 року у сумі 15 441,07 грн.

При цьому, щодо строку звернення з даним позовом позивач звертає увагу на наступне обставини.

Так, вказує, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.10.2014 (суддя Гуменюк А.І.) було відкрито провадження у справі № 761/23477/14-ц (провадження № 2/761/6727/2014) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості (до провадження судді вказана справа була передана 11.08.2014).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2016 у вказаній справі було задоволено клопотання про призначення судово-технічної експертизи документів.

В подальшому, ОСОБА_1 на ім`я керівника апарату Шевченківського районного суду міста Києва було подано заяву від 18.01.2018 та заяву від 26.01.2018 про стан справи № 761/23477/14-ц.

Керівником апарату Шевченківського районного суду міста Києва було направлено запит до Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за вих. № 11377/19-Вих 2/761/23/2019, а також, на виконання розпорядження від 08.04.2019 за № 02-06-21 - роз, було здійснено перевірку обставин викладених у листі НДЕКЦ МВС, стосовно ненадходження матеріалів справи №761/23477/14-ц.

За результатами перевірки, відповідно до доповідної від 06.05.2019 вказано, що встановити чи спростувати факт надходження/ненадходження до Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України матеріалів справи №761/23477/ 14-ц не представилось можливим, оскільки у суді відсутні такі докази.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21.12.2019 у відкриті провадження за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження по цивільній :праві № 761/23477/14-4 - відмовлено.

На даний час фактично матеріали незакінченого провадження у справі № 761/22477/14-ц втрачено.

Щодо правової позиції відповідачів

12.07.2021 від ОСОБА_2 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 91-94), в якому відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзив на позов обґрунтований тим, що позов ОСОБА_1 подано з порушенням строку позовної давності.

Крім того, наголошується на тому, що 04.08.2014 ОСОБА_1 , посилаючись на нікчемність правочину, заявляла 1 (одну) позовну вимогу до відповідачів, а саме вимагала: «Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ., ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 13 923 грн. 45 коп., 91 грн. 55 коп. 3% річних, 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору, а всього 14 258 грн. 60 коп.»

Позов ОСОБА_1 від 19.11.2020 є новим позовом, в якому змінено підстави та предмет позову, заявляються 2 (дві) позовні вимоги, а саме: «2. Стягнути з ОСОБА_2 (...), ОСОБА_3 (...), ОСОБА_4 (...) на користь ОСОБА_1 (...) грошові кошти в сумі 32 091,61 грн, що складається з основної суми авансу 13 923,45 грн, 3% річних 2 727,09 грн, інфляція 15 441,07 грн. 3. Стягнути з ОСОБА_2 (...), ОСОБА_3 (...), ОСОБА_4 (...) на користь ОСОБА_1 (...) суму судового збору, витрати на правову допомогу відповідно до розрахунку».

При цьому, зауважується, що в якості доказу попереднього договору від 15.03.2014 ОСОБА_1 долучає свою версію документа, засвідчену підписом позивачки 16.11.2020.

Однак, цей доказ, на думку відповідача-1, не є належним та підлягає вилученню з матеріалів справи, оскільки ще 19.11.2015 оригінали двох версій попереднього договору від 15.03.2014 (версія позивача та версія відповідачів) були вилучені головуючим суддею Гуменюк А.І. та розміщенні у матеріалах справи № 761/23477/14-ц. Причиною вилучення обох оригіналів різних варіантів попереднього договору від 15.03.2014 була їх відмінність між собою, яка зокрема полягала у відмінності тексту першої сторінки попереднього договору. Саме тому, за клопотання ОСОБА_1 було призначено експертизу, що підтверджується копією ухвали. Для проведення експертизи у позивача ОСОБА_1 та у відповідачів було вилучено оригінали примірників попереднього договору від 15.03.2014, що зафіксовано в ухвалі від 15.03.2014. Відповідно станом на 16.11.2020 ОСОБА_1 не мала підстав засвідчувати копію документу, оригінал якого вважається в втраченим.

У справі відсутні докази, які підтверджують передачу суми 13 923,45 грн. Саме тому позивачка не зазначає конкретно: кому, коли, в якому місці, в якій валюті передавала кошти. Позивач не зазначає: скільки коштів отримала ОСОБА_2 , скільки коштів отримала ОСОБА_3 , скільки отримав ОСОБА_4 .

В справі відсутні докази того, що ОСОБА_5 був повноважним представником відповідачів на момент ведення переговорів, щодо змісту та виконання Попереднього договору від 15.03.2014.

Крім того, 12.07.2021 від ОСОБА_2 до Солом`янського районного суду міста Києва разом із відзивом на позовну заяву надійшла заява про застосування позовної давності (а.с. 103-105), в якій відповідач-1 просить суд застосувати до вимог ОСОБА_1 позовну давність та відмовити у позові у повному обсязі.

Вказана заява обґрунтована тим, що ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалось його виконання.

В даному випадку, на думку відповідача, таким днем є 15.03.2014, від якого на момент подання заяви минуло більше 7 років.

21.12.2019 суддя Шевченківського районного суду міста Києва Пономаренко Н.В. відмовила у відкритті провадження, розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження у цивільній справі №761/23477/14-ц за позовом до відповідачів про стягнення коштів за нікчемним правочином, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень.

04.08.2014 ОСОБА_1 посилаючись на нікчемність правочину, заявляла 1 вимогу до відповідачів - стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 13 923,45 грн, 91,55 грн 3% річних, 243,60 грн судового збору.

На підставі наведеного, відповідач 1 наполягає на тому, що це є різні позови, оскільки змінено підстави та предмет позову.

Також, 12.07.2021 від ОСОБА_2 до Солом`янського районного суду міста Києва разом із відзивом на позовну заяву надійшла заява-клопотання про витребування оригіналів, визнання доказів такими, що не беруться до уваги (а.с. 106-107), в якій відповідач-1 зазначає, що ставить під сумнів відповідність оригіналам наступних копій поданих позивачем, а саме:

- копію попереднього договору від 15.03.2014, при цьому ОСОБА_1 долучає свою версію документу, засвідчену підписом позивачки 16.11.2020. При цьому, вказує, що цей доказ не є належним та підлягає вилученню з матеріалів справи, оскільки 19.11.2015 оригінали двох версій попереднього договору від 15.03.2014 (версія позивача та відповідачів) були вилучені головуючим суддею Гуменюк А.І. та розміщені у матеріалах справи № 761/23477/14-ц. Причиною вилучення обох оригіналів різних варіантів попереднього договору від 15.03.2014 була їх відмінність між собою, яка зокрема полягала у відмінності тексту першої сторінки попереднього договору. Саме тому, за клопотанням ОСОБА_1 було призначено експертизу, що підтверджується копією ухвали. Для проведення експертизи у позивача ОСОБА_1 та у відповідачів було вилучено оригінали примірників попереднього договору від 15.03.2014, що зафіксовано в ухвалі від 15.03.2014. Відповідно, на думку відповідача, станом на 16.11.2020 ОСОБА_1 не мала підстав засвідчувати копію документа, оригінал якого вважається втраченим;

- додатки №№ 2-16 до позовної заяви від 19.11.2020; з огляду на те, що деякі з цих додатків не мають засвідчення «згідно з оригіналом» та підпису позивачки, деякі з них фізично не могли бути наявні у позивачки на момент засвідчення копії, що спростовує достовірність посвідчу вального напису.

Щодо письмових пояснень позивача у справі

13.07.2021 від ОСОБА_1 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшли письмові пояснення, в яких позивач просить суд звернути увагу на те, що в процесі обговорень, позивачем були висунуті пропозиції про нотаріальне посвідчення попереднього договору, від якої відповідачі відмовилися, обґрунтувавши це браком коштів. А на пропозицію провести розрахунки при укладенні основного договору купівлі- продажу зазначеної квартири в безготівковій формі, теж отримала відмову, обґрунтовану тим, що відповідачі планували придбати іншу квартиру в майбутньому за готівковим розрахунком.

Відзначає, що узгодження умов попереднього договору та суми авансу, що була передана 15.03.2014 саме ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в сумі 1 500 доларів США, підтверджується підписаним Попереднім договором від 15.03.2014 (копія попереднього договору 15.03.2014, додаток 2 до позовної заяви), додатковою угодою про внесення змін та доповнень від 29.04.2014 (копія угоди про внесення змін та доповнень від 29.04.2014, додаток 3 до позовної заяви від 19.11.2020) та електронними доказами переписки між мною ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , скріншоти сторінок з електронної пошти позивача додані до матеріалів справи (електронні докази в паперових копіях 7 арк., додаток 16 до позовної заяви від 19.11.2020).

Звертає увагу суду на ідентичність електронної пошти адвоката Введенського Дениса Олександровича (витяг з Єдиного реєстру адвокатів України щодо представника відповідачів адвоката Введенського Д. О., додаток 8 до клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 30.06.2021) та пошти вказаної в доданих електронних доказах, скріншотів з електронної пошти позивача (електронні докази в паперових копіях - 7 арк. - Додаток 2 до позовної заяви від 19.11.2020) щодо переписки про узгодження умов попереднього договору та подальших перемовин відносно підписання основного договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Щодо доводів, викладених позивачем у відповідь на відзив на відповідача 1

26.07.2021 від ОСОБА_1 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла відповідь на відзив відповідача-1, в якій позивач зазначає, що всі переписки, перемовини та узгодження умов попереднього договору від 15.03.2014 велися виключно з електронної пошти адвоката @ukr.net та ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка досі зареєстрована в Єдиному реєстрі адвокатів України і співпадає з електронною поштою адвоката Введенського Д. О.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивачем до матеріалів справи долучено копію попереднього договору від 15.03.2014 (а.с. 13-14), за змістом якої вказується наступне:

- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язались в строк не раніше 15 квітня та не пізніше 30.04.2014, укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , (основний договір) у письмовій формі, що підлягає нотаріальному посвідченню, на умовах, визначених цим договором (п. 1 попереднього договору);

- В підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (основного договору), ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 прийняли до підписання цього договору аванс у сумі 13 923,45 грн, що є еквівалентом 1 500 доларів США, згідно з курсом НБУ на день підписання цього договору 100 доларів США - 928,23 грн, в рахунок суми, яку ОСОБА_1 повинна сплатити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в рівних частинах при оформленні договору купівлі-продажу об`єкта розташованого за адресою: АДРЕСА_6 (п. 2 попереднього договору);

- При невиконанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 умов цього договору, вони зобов`язані повернути покупцю протягом 10 днів, рахуючи з дня закінчення терміну, вказаного в п.1 цього договору, отриману суму 13 923,45 грн, що є еквівалентом 1 500 доларів США (п. 4 попереднього договору);

- При невиконанні покупцем умов цього договору сума, яка була передана, залишається у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (п. 5 попереднього договору);

- Цей договір може бути розірваний за заявою однієї із сторін без застосування санкцій визначених п. 4 та п. 5 цього договору, у випадку наявності форс-мажорних обставин до яких, зокрема, відносяться будь-які обставини, пов`язані з неможливістю покупцем отримати в банківській установі грошових коштів в сумі, необхідній для придбання квартири, згідно п. 3.2 цього договору, що унеможливлюють розрахунки між сторонами в порядку, визначеному договорами та законодавством, зокрема, але, не виключно, у випадку обмеження готівкових або безготівкових розрахунків у банківських установах України, або унеможливлення вільного придбання доларів США в сумі 88 000. В такому випадку аванс, внесений згідно п. 2 повертається ОСОБА_1 . Сторони домовились, що пропозиція направляється у вигляді листа або телеграми, або може бути передана через нотаріуса у порядку статті 84 Закону України «Про нотаріат» (п. 9 попереднього договору).

Також, до позову ОСОБА_1 долучено копію угоди від 29.04.2014 про внесення змін та доповнень до попереднього договору від 15.03.2014 (а.с. 15), за змістом якої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погодили викласти п. 1 та п. 8 в новій редакції, а саме:

- ми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в строк не раніше першого травня та не пізніше 08.05.2014, укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , (основний договір) у письмовій формі, що підлягає нотаріальному посвідченню, на умовах, визначених цим договором (п. 1).

15.05.2014 ОСОБА_1 звернулась з повідомленням до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с. 16), в якому вказала про те, що згідно з п. 9 попереднього договору від 15.03.2014, з доповненнями до нього від 29.04.2014 та угодою № 2 про внесення змін та доповнень від 07.05.2014, доводить до відома, що у зв`язку з форс-мажорними обставинами та неможливістю отримати всі необхідні грошові кошти, передбачені п. 3.4 договору для придбання квартири, згідно п. 3.2, що підтверджено письмовою відповіддю на заяву позивача до банку від 29.04.2014 під № 2 7-21/301 та повторного звернення від 08.05.2014 під №27-21/327, просить відповідачів розглянути це повідомлення, як заяву про розірвання вказаного попереднього договору, у зв`язку з чим просить повернути їй протягом 10 днів з моменту отримання вказаного листа, отриманий аванс в сумі 13 923,45 грн., що еквівалентно 1 500,00 доларів США.

Факт направлення вказаного повідомлення відповідачам підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» (а.с. 17).

В подальшому договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був.

15.05.2014 ОСОБА_1 звернулась з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В., в якій повідомила про неможливість прибуття в приміщення нотаріальної контори для укладення договору купівлі продажу квартири (а.с. 81).

Позивачем долучено звіт за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 22.07.2021 № 268/2021-ЗВ з додатками (а.с. 131-152).

Матеріали справи містять копію ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 07.10.2014 у справі № 761/23477/14ц (провадження № 2/761/6727/2014) про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості (а.с.18).

Також, на а.с. 19 знаходиться копія ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2019 у справі № 761/23477/14ц (провадження № 2/761/6727/2014) за змістом якої:

« ОСОБА_1 (далі - Позивач) 07 серпня 2014 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі - Відповідач № 1), ОСОБА_4 (далі - Відповідач № 2), ОСОБА_2 (далі - Відповідач № 3), про стягнення коштів за нікчемним правочином.

Позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким стягнути Відповідачів у солідарному порядку сплачені нею кошти за нікчемним правочином, який був укладений між нею та Відповідачами 15 березня 2014 року.

У судовому засіданні Позивач заявила клопотання про призначення у справі судово-технічної експертизи документу, зокрема, Попереднього договору від 15 березня 2014 року, укладеного між нею та Відповідачами про намір укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , оскільки в ході судового розгляду справи сторонами у справі надано два різні екземпляри вказаного правочину. Зокрема, на вирішення експертам просила поставити питання чи надруковані всі аркуші примірників попереднього договору від 15 березня 2014 року, включаючи додаткові угоди до нього, на одному виді паперу, чи надруковані всі аркуші оригіналів примірників попереднього договору, як Позивача так і Відповідачів, на одному виді друкованого пристрою чи різних, із зазначенням аркушів, у разі різних пристроїв, чи однакових пристроїв. Проведення вказаної експертизи просила доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року клопотання було задоволено та проведення вказаної експертизи було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Після направлення справи до зазначеної експертної установи, на адресу суду 19 грудня 2015 року від неї надійшло відповідне клопотання, в ході вирішення якого Позивач заявила клопотання про зміну експертної установи, зокрема, просила проведення вказаної експертизи доручити експертам Київського міського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України, та одночасно уточнила перелік питань, які відображені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року, виключивши із вказаного переліку перше питання.

Представник Відповідача № 1 вказане клопотання підтримав.

Інші особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з`явилися.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, з приводу вказаного клопотання, суд знаходить його таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

За змістом статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі висновків експертів.

За змістом частини 1 статті 143 Цивільного процесуального кодексу України, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо суд призначає експертизу.

Суд, розглянувши клопотання, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, з приводу заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, знаходить дане клопотання таким, що підлягає задоволенню, оскільки з`ясування зазначених обставин потребує спеціальних знань.

Керуючись статтями 57 143 Цивільного процесуального кодексу України, суд ухвалив:

Клопотання про призначення судово-технічної експертизи документів - задовольнити.

Призначити у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про стягнення коштів за нікчемним правочином судово-технічну експертизу документів, проведення якої доручити експертам Київського міського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.

На вирішення експертів поставити наступні питання :

- Чи надруковані всі аркуші оригіналів примірника Попереднього договору від 15 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , включаючи всі додаткові угоди до нього, в екземплярах як Позивача так і Відповідачів, на одному виді друкованого пристрою, чи різних друкованих пристроїв?

- Які саме аркуші обох оригіналів примірника Попереднього договору від 15 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , включаючи всі додаткові угоди до нього, надруковані на одному виді друкованого пристрою?

Витрати, пов`язані із проведенням судово-технічної експертизи документів покласти на Позивача - ОСОБА_1 .

На дослідження експерту надати :

Оригінали примірників Попереднього договору від 15 березня 2014 року, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , включаючи всі додаткові угоди до нього, які містяться у матеріалах цивільної справи та матеріали цивільної справи № 761/23477/14-ц.

У зв`язку із призначенням судово-технічної експертизи, у справі глосити перерву.

Ухвала оскарженню не підлягає.»

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21.12.2019 у справі № 761/23477/14ц (провадження № 2-в/761/20/2019) /а.с. 27/ у відкриті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , про відновлення втраченого провадження по цивільній справі №761/23477/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за нікчемним правочином, - відмовлено.

При цьому, за змістом такої ухвали вказується наступне:

«У грудні 2019 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , згідно з якою вона просить суд: відновити втрачене провадження у справі №761/23477/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за нікчемним правочином, обставини справи вказані в позовній заяві від 04.08.2014 р.

У своїй заяві заявник посилається на те, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за нікчемним правочином і була втрачена при направленні справи до експертної установи.

Вказує, що ухвалою суду від 16.02.2016 року у даній справі, було призначено судово-технічну експертизу документів, проведення якої було доручено експертам Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (м. Київ, просп.. Павла Тичини, 26 «Г»), та надані на дослідження експерту: оригінали примірників попереднього договору від 15.03.2014 року, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , включаючи всі додаткові угоди до нього, які містяться в матеріалах справи та матеріали цивільної справи №761/23477/14-ц. Відповідно до супровідного листа від 22.02.2016 року всі вищезазначені матеріали справи №761/23477/14-ц було направлено до Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

В подальшому, на заяву ОСОБА_1 від 18.01.20158 року та заяву від 26.01.2018 року про стан справи на ім`я керівника апарату, останньою було направлено запит до Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за вих.. №13377/19-Вих 2/761/23/2019, а також, на виконання розпорядження від 08.04.2019 за №02-06-21 - роз,було здійснено перевірку обставин викладених у листі НДЕКЦ МВС стосовно ненадходження матеріалів справи №761/26477/14-ц, за результатами якої, відповідно до доповідної від 06.05.2019 року вказано, що встановити чи спростувати факт надходження/ненадходження до Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України матеріалів справи №761/23477/14-ц не представилось можливим, оскільки у суді відсутні такі докази.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 492 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у випадках: подання заяви про відновлення судового провадження, втраченого до закінчення судового розгляду.

Згідно ч. 5 ст. 492 ЦПК України у випадку, визначеному пунктом 1 частини четвертої цієї статті, суд роз`яснює заявнику право звернутися до суду з новим позовом в установленому цим Кодексом порядку. В ухвалі суду про відкриття провадження в новій справі у зв`язку з втратою незакінченого провадження обов`язково має бути зазначено про цю обставину.

Так, заявник просить суд відновити втрачене судове провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за нікчемним правочином, однак з матеріалів заяви вбачається, що рішення у вказаній справі прийняте не було, тобто така заява подана у справі, яка втрачена до закінчення судового розгляду.

Таким чином, вбачається, що заявник відповідно до вимог ч. 5 ст. 492 ЦПК України має право звернутися до суду з новим позовом в установленому цим Кодексом порядку».

06.07.2021 до суду від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про те, що перевіркою за автоматизованими базами даних Київського НДЕКЦ МВС встановлено, що ухвала від 16.02.2016 Шевченківського районного суду міста Києва щодо проведення судово-технічної експертизи документів та матеріали справи № 761/23477/14-ц, станом на 29.06.2021, до Київського НДЕКЦ МВС не надходили.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 1, 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, попередній договір купівлі-продажу квартири, як і основний договір купівлі-продажу, повинен укладатися у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина 1 статті 220 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Належним способом захисту у подібному випадку є саме визнання відповідного права (пункт і частини другої статті 16 ЦК України) або застосування наслідків недійсності правочину.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що оскільки сторонами договору не дотримано обов`язкової нотаріальної форми його посвідчення оспорюваний правочин є нікчемним і все одержане на його підставі підлягає поверненню.

Водночас, відповідачі заперечують факт отримання коштів за попереднім договором.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зазначено: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

З наявних матеріалів справи суд позбавлений можливості достеменно та достовірно встановити, в якій саме редакції договору (запропонованій позивачем чи відповідачами) сторони дійсно погоджували його умови та підписували.

Разом з тим, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачами коштів за попереднім договором.

На підставі наведеного, позовна вимога про стягнення з відповідачів 13 923,45 грн основної суми авансу підлягає залишенню без задоволення, з огляду на відсутність доказів на її підтвердження.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, вимога, про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідною від основної вимоги, в задоволенні якої суд відмовив з підстав її необґрунтованості, у зв`язку з чим вимога про стягнення 3% річних у сумі 2 962,83 грн та 22 795,92 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Щодо заяви про застосування позовної давності

Відповідач зазначає, що позивачем пропущені строки позовної давності та просить застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити у позові.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про отримання відповідачами коштів за нікчемним правочином, у зв`язку з чим і відмовив у задоволенні позовних вимог.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц тощо).

На підставі наведеного, підстави для застосування у давній справі позовної давності у даній справі відсутні, оскільки суд не встановив підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, то судові витрати позивача у справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України) .

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич