Справа №569/2601/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - позивач), діючи через свого представника Ременюк Т.О., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 91 266 грн. 70 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №27Д, відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 37 000,00 дол. США. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши від подачу кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість. Згідно з рішенням 15 липня 2015 року Рівненським міським судом Рівненської області стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту №27Д від 07 лютого 2007 року в розмірі 189 612 грн. 82 коп. та судові витрати в розмірі 1 866 грн. 12 коп. Таким чином, в результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 19 жовтня 2022 року становить 91 266 грн. 70 коп., та складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 15 934 грн. 05 коп.; суми заборгованості за інфляційними витратами 75 332 грн. 65 коп.

07 червня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 подав письмові пояснення, в яких вказав, що не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані: за період з 20 жовтня 2019 року по 01 лютого 2020 року, як такі по яким сплив строк позовної давності, оскільки з позовом позивач звернувся 14 лютого 2023 року; з 24 лютого 2022 року, як такі від стягнення яких відповідач звільнений, з огляду на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Також, як додаток до письмових пояснень 07 червня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій просив відмовити в задоволенні частини позовних вимог, а саме нарахування 3 % річних і інфляційних втрат за період з 20 жовтня 2019 року по 01 лютого 2020 року, у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 02 червня 2023 року представник позивача Ременюк Т.О. подала клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, позов підтримала. 06 червня 2023 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він просив провести судове засідання за відсутності представника позивача, позов підтримує.

Відповідач та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою представника відповідача ОСОБА_2 . В поданих до суду поясненнях від 07 червня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 просив судове засідання у справі провести без участі відповідача та її представника.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 07 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено Договір кредиту №27Д, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 37 000,00 дол. США. зі сплатою процентів.

11 листопада 2008 року між тими самими сторонами укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №27Д від 07 лютого 2007 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2015 року в справі №570/1512/14-ц, яке набрало законної сили 28 липня 2015 року, позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 27 Д від 07 лютого 2007 року в розмірі 189 612,82 грн. та судові витрати в розмірі 1 866,12 грн.

Згідно розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням відповідачем кредитної заборгованості за кредитним договором №27Д від 07 лютого 2007 року за період з 20 жовтня 2019 року по 19 жовтня 2022 року 3% річних на суму заборгованості згідно рішення суду становлять 15 934 грн. 05 коп., інфляційні втрати на суму заборгованості згідно рішення суду 75 332 грн. 65 коп., загалом 91 266 грн. 70 коп.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19).

Судом встановлено, що 07 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №27Д, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 37 000,00 дол. США. на строк до 06 лютого 2022 року зі сплатою визначених договором процентів за користування кредитом.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за Договором кредиту №27Д від 07 лютого 2007 року у зв`язку із цим банк звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з вимогою про дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2015 року в справі №570/1512/14-ц, яке набрало законної сили 28 липня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 27Д від 07 лютого 2007 року в розмірі 189 612,82 грн. та судові витрати в розмірі 1 866,12 грн.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2015 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Договором кредиту №27Д від 07 лютого 2007 року не припинилося та триває по час розгляду даної справи. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Разом з тим, визначаючи розмір належних до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, а також трьох процентів річних від простроченої суми, суд враховує наступне.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року, який затверджено Законом України №2119-IX від 15 березня 2022 року, Указом Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022 року, який затверджено Законом України №2212-IX від 21 квітня 2022 року, Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року, який затверджено Законом України №2263-IX від 22 травня 2022 року, Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, який затверджено Законом України № 2500-IX від 15 серпня 2022 року, Указом Президента України № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, який затверджено Законом України № 2738-IX від 16 листопада 2022 року, Указом Президента України № 58/2023 від 6 лютого 2023 року, який затверджено Законом України № 2915-IX від 7 лютого 2023 року, Указом Президента України № 254 від 01 травня 2023 року, який затверджено Законом України № 3057-IX від 02 травня 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Тобто дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на час розгляду даної справи.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 наступного змісту:

«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

У цій справі позивач пред`явив позов 14 лютого 2023 року і в межах строку позовної давності, який продовжено у період дії воєнного стану, просить стягнути з відповідача на його користь три проценти річних в сумі 15 934 грн. 05 коп. та 75 332 грн. 65 коп. інфляційних втрат.

Позивачем проведено та надано розрахунок трьох процентів річних в розмірі 15 934 грн. 05 коп. та інфляційних втрат в розмірі 75 332 грн. 65 коп., який відповідачем не спростований, перевірений судом, а тому приймається судом як належний.

Проте, з огляду на положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання виключно по 23 лютого 2022 року, а саме заборгованість за трьома відсотками річних за період з 20 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року включно в сумі 12 552 грн. 44 коп., заборгованість за інфляційними втратами за період з листопада 2019 року по січень 2022 року включно в сумі 33 256 грн. 58 коп., що разом складає 45 809 грн. 02 коп.

За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 12 552 грн. 44 коп. та інфляційні втрати у розмірі 33 256 грн. 58 коп.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 про сплив позовної давності до вимог за період з 20 жовтня 2019 року по 01 лютого 2020 року не заслуговують на увагу, оскільки, як вказано вище, сплив строку позовної давності щодо вказаного періоду заборгованості припадає на час дії воєнного стану, який розпочався 24 лютого 2022 року і не закінчився у день подання позову позивачем 14 лютого 2023 року та продовжено в Україні до 20 серпня 2023 року, тому на цю заборгованість поширюються приписи п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії воєнного стану.

Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 347 грн. 16 коп. (45 809 грн. 02 коп. х 2 684 грн. 00 коп./91 266 грн. 70 коп.).

Керуючись статтями 526, 530, 599, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 12 552 (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 44 копійки та інфляційні втрати у розмірі 33 256 (тридцять три тисячі двісті п`ятдесят шість) гривень 58 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати у розмірі 1 347 (одна тисяча триста сорок сім) гривень 16 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк», місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 07 червня 2023 року.

Суддя О.О. Першко