№2-о/337/90/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Бойко Л.Л.

заявника - ОСОБА_1

представника заінтересованої особи - Бабаченко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Хортицький відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту проживання,

ВСТАНОВИВ:

06.04.2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території УРСР на момент набрання законної сили вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07.09.1990р. у справі №1-381/1990р. та факт його перебування в місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991р. та 13.11.1991р.

Заяву мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Степне Запоріщзького р-ну Запорізької області та все своє життя до набуття Україною незалежності (станом на 24.08.1991р.) проживав на території УРСР (сучасної України), вчився в школі, у 1984р. закінчив ПТУ №2 та отримав середньо-спеціальну освіту. В 1988-1989рр. проходив службу в лавах Радянської армії, перебував на військовому обліку в Ленінському районному військоматі. З 04.11.1988р. до 11.06.2000р. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та проживав у квартирі дружини без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07.09.1990р. у справі №1-381/1990р. він був засуджений до покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, з квітня 1990р. по вересень 1994 утримувався під вартою і відбував покарання в місцях позбавлення волі на території Запорізької області. Після звільнення знову повернувся до м.Запоріжжя, де проживає по т.ч. за адресою: АДРЕСА_2 . В 2021р. він звернувся до Хортицького РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області з метою оформлення паспорту громадянина України замість втраченого, але йому було відмовлено в цьому через відсутність документів, які б підтверджували його особу та реєстрацію його місця проживання станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року на території України, що відповідно до закону необхідно для встановлення його належності до громадянства України. В подальшому за його заявою рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2021р. було встановлено його особу - ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Запоріжжі Запорізької області, та встановлено факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991р. та станом на 13.11.1991р. Однак після повторного звернення до Хортицького РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області з метою оформлення паспорту громадянина України йому знову було відмовлено в цьому через відсутність документів, які б підтверджували факт його проживання на території УРСР станом на день набрання вироком суду щодо нього законної сили та факт перебування станом на 24.08.1991р. та станом на 13.11.1991р. в місцях позбавлення волі. Надання вказаних документів передбачено відповідним Порядком для громадян, які станом на момент набуття незалежності України відбували покарання в місцях позбавлення волі. Той факт, що він в зазначений час відбував покарання за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07.09.1990р. у справі №1-381/1990р. є довідка про його звільнення з місця позбавлення волі від 21.09.1994р. Однак цієї довідки недостатньо для підтвердження вищевказаних фактів, тому він вимушений звернутися до суду з цією заявою. Встановлення вказаних фактів необхідно йому для підтвердження належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України.

Ухвалою суду від 11.04.2023р. відкрито окреме провадження у цивільній справі за цією заявою та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні.

27.04.2023р. до суду надійшли письмові пояснення представника заінтересованої особи - Хортицького РВ у місті Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області, в яких зазначено, що належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватись із фактом постійного проживання на території України в певний час. Так, згідно з ст. 3 вказаного Закону громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991р.) постійно проживали на території України; особи, які на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13.11.1991р.) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13.11.1991р. і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974р. органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом з батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; особи, які набули громадянства України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Під час перевірки звернення ОСОБА_1 з приводу оформлення паспорту громадянина України було встановлено, що останній був засуджений вироком суду та з 14.04.1990р. до 21.09.1994р., тобто в період проголошення незалежності України, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України №215 від 27.03.2001р., для встановлення належності таких осіб до громадянства України необхідно подати, зокрема, документи, що підтверджують факт постійного проживання особи на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили, та факт відбування особою покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991р. або 13.11.1991р. Якщо подати такі документи неможливо, подається рішення суду про встановлення відповідного факту. Оскільки заявник ОСОБА_1 не має відповідних документів, вказані факти повинні бути встановлені в судовому порядку. Проти задоволення вказаної заяви не заперечує.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги повністю з підстав, викладених у заяві. Додатково суду пояснив, що він тримався під вартою у вказаній кримінальній справі з квітня 1990р., до набрання вироком суду від 07.09.1990р. законної сили він знаходився в Запорізькому СІЗО, після чого його етапували в колонію на території Комі АРСР. Однак після подання скарги десь через місяць-два його повернули на територію Запорізької області і він відбував покарання до звільнення на території Запорізької області. Звільнився він з Веселківської колонії-поселення умовно-достроково в вересні 1994р., що підтверджується довідкою про звільнення. Інших документів, які б підтверджували, що він відбував покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991р. або 13.11.1991р., у нього немає і отримати їх наразі неможливо. Як до арешту, так і після звільнення він проживав в м.Запоріжжі. Постійно зареєстрований був по АДРЕСА_2 , деякий час проживав з дружиною по АДРЕСА_3 . Після розірвання шлюбу проживає за місцем реєстрації. У нього раніше був паспорт громадянина СРСР з відміткою «громадянин України», але в 2001р. він його втратив. Тому надати усі необхідні документи для оформлення паспорту громадянина України він наразі не може і вимушений звертатись до суду. Просить заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Хортицького відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області Бабаченко В.С. в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд встановив, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Запоріжжі, про що 10.06.1968р. Комишеваською сільрадою Оріхівського р-ну Запорізької області складено актовий запис №40 та видано свідоцтво про народження НОМЕР_1 .

З 01.09.1983р. по 20.07.1984р. ОСОБА_1 навчався в міському професійно-технічному училищі №2 м.Запоріжжя за професією тесляр, що підтверджується копією атестату №13131 від 05.07.1984 року.

В 1988-1989р. ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Радянської армії, після звільнення в липні 1989р. узятий на військовий облік Ленінським районним військоматом м.Запоріжжя, 23.11.1990р. знятий з обліку у зв`язку з засудженням, 23.11.1994р. знову прийнятий на облік, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 .

Згідно з копією трудової книжки НОМЕР_3 , заповненої 04.09.1985р., ОСОБА_1 в різні періоди протягом 1985-1997р. працював на різних підприємствах м.Запоріжжя.

З 04.11.1988р. до 11.06.2000р. ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07.09.1990р. у справі №1-381/1990р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , був засуджений за ч.3 ст.140,208,ст.42 УК УРСР до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією усього майна з відбуванням покарання в ВТК суворого режиму. Строк відбування покарання рахувати з 14.04.1990р.

Вказаний вирок набрав законної сили 15.10.1990р.

Згідно з інформацією Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19.05.2023р. матеріали кримінальної справи №1-381/1990р. знищені в 2013р. у зв`язку з закінченням терміну зберігання, у зв`язку з чим надати відомості про установи відбування покарання засудженим ОСОБА_1 за вироком суду від 07.09.1990р. неможливо.

Відповідно до інформації ДУ «Запорізьке СІЗО» від 22.05.2023р. ОСОБА_1 утримувався під вартою в СІЗО з 20.04.1990р., 07.09.1990р. був засуджений вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя до 5 років позбавлення волі, 02.11.1990р. етапований до Кослонського УЛІТУ Комі АРСР.

Відповідно до довідки УВП УВС в Запорізькій області №011219 від 21.09.1994р. ОСОБА_1 з 14.04.1990р. до 21.09.1994р. відбував покарання в місцях позбавлення волі на території Запорізької області, звільнився умовно-достроково на підставі постанови Веселовського районного народного суду Запорізької області від 21.09.1994р., слідує за місцем проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 02.08.1985р. у ОВД Ленінського райвиконкома м.Запоріжжя.

Згідно з копією заяви про видачу паспорта (форма №1) від 01.08.1985р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 02.08.1985р. ОВД Ленінського райвиконкома м.Запоріжжя було видано паспорт серії НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 . 29.11.1994р. до паспорту вклеєна фотокарточка по досягненню 25 років.

Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя від 07.04.2023р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2021р. у цивільній справі №2-о/337/85/2021, ЄУН 337/3244/21, яке набрало законної сили 20.01.2022р., задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено його особу - ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Запоріжжі Запорізької області, а також встановлено факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991р. та станом на 13.11.1991р.

Листом Хортицького відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 08.10.2022р. ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви щодо оформлення паспорта громадянина України через відсутність документів, які підтверджують факт його постійного проживання особи на території УРСР на момент набрання вироком суду законної сили та факт відбування покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991р. або 13.11.1991р., і рекомендовано звернутися до суду для встановлення вказаних фактів.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.293, ст.315 ЦПК України в порядку окремого провадження суд вправі встановити факт, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п.1 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ст.3 Закону України «Про громадянство України» №2235-III від 18.01.2001р. громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України (ст.5 вказаного Закону).

Прийняття рішень про встановлення, оформлення належності до громадянства України відповідно до ст.3 цього Закону, видання особам, стосовно яких прийнято рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, та особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства (ст.24 вказаного Закону).

Згідно з п.1 розділу І Порядку провадження за заявами і поданням з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001р. №215 (далі Порядок) для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно з п.7 розділу ІІ Порядку встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

Згідно з п.13 розділу ІІ Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі на території України та перебувала у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України, подає такі документи: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності в особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили; г) документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані учасниками справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленими та доведеними ті факти, що заявник ОСОБА_1 , перебуваючи у громадянстві колишнього СРСР, станом на 24.08.1991р. та 13.11.1991р. відбував покарання за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07.09.1990р. в місцях позбавлення волі на території України і до набрання цим вироком суду законної сили, а саме на 15.10.1990р., постійно проживав на території УРСР.

Зокрема, суд виходить з того, що заявник ОСОБА_1 народився і постійно проживав (навчався, одружився, працював, проходив військову службу тощо) в м.Запоріжжі. В 1985р. він отримав паспорт громадянина колишнього СРСР, до якого в 1994р. було вклеєна фотокартка по досягненню 25 років. Однак, зі слів заявника, цей паспорт він втратив в 2001р. В квітні 1990р. ОСОБА_1 був арештований у кримінальній справі за обвинуваченням за ч.3 ст.140, 208 УК УРСР, в подальшому засуджений за цими статтями до п`яти років позбавлення волі реально. При цьому, у вироку Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07.09.1990р. зазначено місце проживання засудженого ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Вказаний вирок суду набрав законної сили 15.10.1990р., після чого ОСОБА_1 було етаповано до установи виконання покарання, звільнився він з місць позбавлення волі в вересні 1994р. Згідно з довідкою про звільнення відбував він покарання в місцях позбавлення волі на території України.

Вказані обставини підтверджуються сукупністю наявних в матеріалах справи та безпосередньо досліджених судом письмових доказів свідоцтвом про народження заявника, атестатом про середньо-спеціальну освіту, військовим квитком, трудовою книжкою, довідкою про реєстрацію місця проживання, копією заяви про видачу паспорта (форми №1), вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07.09.1990р., довідкою про звільнення, інформацією з Ленінського районного суду м.Запоріжжя та ДУ «Запорізьке СІЗО», рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2021р.

Суд вважає вказані докази належними, допустимими, достовірними та достатніми для ухвалення цього рішення.

Доказів, які б спростували факти, про встановлення яких заявлено ОСОБА_1 , суду не надано.

При цьому, суд враховує, що факти, про встановлення яких просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки від них залежить встановлення його належності до громадянства України та оформлення паспорту громадянина України. Підтвердити вказані факти в позасудовому порядку він не має можливості. Спір про право в даному випадку суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, заяву ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.2,4,5,12,13,76-82,89,258,263-265,293,315,319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав на території УРСР на момент набрання вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07.09.1990р. у справі №1-381/1990р. законної сили, а саме станом на 15.10.1990р., та відбував покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991р. та 13.11.1991р.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.06.2023р.

Суддя Н.А.Мурашова

07.06.2023