Справа № 199/6577/22
(2/199/429/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

18.05.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., за участі представника позивача Чабана А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 08.07.2021 року між ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та відповідачем було укладено публічний договір фінансового лізингу №APDN38759, відповідно до якого ТОВ АВТОКРЕДИТ ПЛЮС на умовах фінансового лізингу був переданий позивачу у фінансовий лізинг автомобіль марки CHEVROLET, модель BOLT EV, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний помер НОМЕР_2 , який належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

Договір фінансового лізингу укладено між сторонами шляхом підписання відповідачем 08.07.2021 року Заяви №APDN38759 про приєднання до публічного договору фінансового лізингу, який розміщений на сайті позивача, https://planetavto.ua/, із додатком №1 Специфікація та Акт приймання-передачі та Додатком 2 Графік платежів.

Крім того, між ПАТ «Страхова група «ТАС» (страховик), відповідачем (страхувальник) та позивачем (вигодонабувач) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №FA-00141459 від 08.07.2021 року.

Позивачем було належним чином виконано свої зобов`язання за договором фінансового лізингу та 14.07.2021 року згідно «Специфікації та Акту приймання-передачі», що є додатком №1 до договору фінансового лізингу було передано відповідачу автомобіль марки CHEVROLET, модель BOLT EV, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 у справному стані, без ушкоджень, в повній базовій конструкції колісного транспортного засобу, що відповідає встановленим виробником вимогами, жодних претензій до автомобіля та укладеного договору відповідач не мала.

Пунктом 4.2 договору фінансового лізингу передбачено, що лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості об`єкта лізингу; комісію лізингодавцю за надання об`єкту лізингу, відсотки за користування об`єктом лізингу; комісію за проведення щомісячного моніторингу об`єкта лізингу; платежі по відшкодуванню витрат адміністративних штрафів, пов`язаних з порушеннями лізингоодержувача, платежі по відшкодуванню інших витрат лізингодавця, що пов`язані з виконанням цього договору (в т.ч. не зазначені в Договорі, але що можуть виникнути у лізингодавця при виконанні договору).

В теперішній час, відповідач умови договору не виконає, користується автомобілем, не повертаючи його та не сплачуючи заборгованість за договором фінансового лізингу, чим позивачу спричинені значні збитки.

Станом на 01.09.2022 року прострочена заборгованість за договором фінансового лізингу №APDN38759 від 08.07.2021 року складає: 525946,44грн. (в т.ч. прострочений страховий платіж - 15696,63).

Позивач просив суд стягнути з відповідача прострочену заборгованість у сумі 510249,81грн. (за вирахуванням простроченого страхового платежу - 15 696,63), в т.ч.: по вартості предмету лізингу - 448919,87грн.; за відсотками - 2,53 грн.; за комісією - 61327,41 грн.

У судовому засіданні представник позивача позові підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач до судового засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та ОСОБА_1 було укладено публічний договір фінансового лізингу №APDN38759, відповідно до якого ТОВ АВТОКРЕДИТ ПЛЮС на умовах фінансового лізингу був переданий позивачу у фінансовий лізинг автомобіль марки CHEVROLET, модель BOLT EV, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний помер НОМЕР_2 , який належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

Договір фінансового лізингу укладено між сторонами шляхом підписання відповідачем 08.07.2021 року Заяви №APDN38759 про приєднання до публічного договору фінансового лізингу, який розміщений на сайті позивача, https://planetavto.ua/, із додатком №1 Специфікація та Акт приймання-передачі та Додатком 2 Графік платежів.

Крім того, між ПАТ «Страхова група «ТАС» (страховик), відповідачем (страхувальник) та позивачем (вигодонабувач) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №FA-00141459 від 08.07.2021 року.

Пунктом 3 частини 2 ст.21 ЗУ «Про фінансовий лізинг», який набрав чинності з 13.06.2021 року, передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі. Частиною 3 ст.22 ЗУ «Про фінансовий лізинг» передбачено, що витрати на страхування за договором фінансового лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено таким договором.

Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст.806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 1 вказаного закону визначено, що фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 ч.1 ст. 5 цього Закону.

Договір фінансового лізингу - договір, за яким надаються послуги з фінансового лізингу.

Вимоги до форми договору фінансового лізингу встановлені у ст.15 цього ж закону.

Згідно ст.15 Закону 1201-IX, договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Правовий висновок щодо необхідності укладення договору лізингу (найму транспортного засобу) у нотаріальній формі викладено у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 464/7192/15-ц (провадження № 61-3302св18), від 5 березня 2018 року у справі № 731/45/16-ц (провадження № 61-9325св18), від 26 червня 2018 року у справі № 613/433/16-ц (провадження № 61-2252св18), від 27 червня 2018 року у справі № 641/1721/16-ц (провадження № 61-21929св18) тощо.

Сторони у справі не додержалися вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення вказаного вище договору між ними.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним

Згідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов`язаний з його недійсністю.

ОскількиДоговір про фінансовий лізинг №APDN38759, укладений між сторонами, нотаріально не посвідчений, то він є нікчемним. Таким чином, нікчемний договір, укладений між сторонами, не створив юридичних наслідків для відповідача по справі у вигляді сплати платежів за договором та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням договору.

Виходячи з вищенаведених доводів, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача слід віднести за його рахунок, доказів понесення судових витрат відповідачем по справі суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст. 215,216,220,799,806 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу,-відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко