ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/423/23 Номер провадження 22-ц/814/2881/23Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 лютого 2023 року за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення фактів поширення недостовірної інформації, що порушує честь, гідність та ділову репутацію заявників,-

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із даним позовом, у якому просили суд встановити юридичний факт, шо інформація розміщена на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_1» є недостовірною і негативною, та такою, що порушує честь, гідність, ділову репутацію позивачів. Також просили встановити юридичний факт порушення майнового права позивачів на розповсюдження їх фотографій на веб-сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Крім того, спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування рішення суду в найближчому номері газети «Кременчуцькі новини».

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявникам.

Ухвалу оскаржила відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що судне наділений правом вирішувати питання існування спору у межах окремого провадження на стадії відкриття.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. ст. 379 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заявники звернулися до суду в порядку окремого продження, за положеннями ч. 2 ст. 293 ЦПК України, із заявою, в якій просять встановити стосовно кожного із них факти поширення недостовірної інформації, що порушує їх честь, гідність та ділову репутацію, з метою захисту їх немайнових прав.

Визнаючи заяву неподаною та повертаючи її заявникам суд першої інстанції виходив з того, що заявники не врахували наявність спору, який повинен вирішуватися шляхом подання у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні кожним із заявників окремої самостійної позовної заяви оформленої у відповідності до ст. 175 ЦПК України до відповідачів, які поширили відповідну інформацію.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції вірними, однак, не погоджується із застосовним судом процесуальним рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що заявники звертаються до суду за захистом права на повагу до гідності та честі (право на недоторканість ділової репутації) у порядку, передбаченому пунктом 3 частини четвертої статті 277 ЦК України.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК України судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

У частині першій статті 293 ЦПК України зазначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (частина друга статті 293 ЦПК України).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначені частиною першою статті 315 ЦПК України.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, у порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких взагалі не було або які були, але відомості про них не відповідають дійсності. Крім того, законодавець уточнює, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка поширила таку інформацію, не доведе протилежне.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Захищаючи свої права, особа, щодо якої поширено недостовірну інформацію, має довести факт того, що таке поширення інформації порочить його честь, гідність і ділову репутацію.

Щодо поширення негативної інформації в мережі інтернет, то відповідачем у такій справі є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту/порталу. При цьому саме позивач (людина, яка захищає своє чесне ім`я) зобов`язаний знайти і встановити дані цих осіб, оскільки ця інформація повинна бути відображена в позовній заяві.

Якщо ж автор поширеної інформації невідомий, або його місце проживання/перебування встановити не вдається, якщо інформація носить анонімний характер і доступ на сайт є вільним, то належним відповідачем у такій справі буде сам власник веб-сайту, на якому розміщувався інформаційний матеріал, оскільки саме цей власник ресурсу створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно з усталеною практикою у сфері реєстрації і користування доменними іменами у мережі Інтернет, власником веб-сайту може бути інша особа, ніж реєстрант доменного імені, яким адресується такий веб-сайт. У таких випадках, власник веб-сайту визначається у договорі, укладеному з реєстрантом доменного імені. Інформація щодо власника веб-сайту може бути отримана у хостинг-провайдера веб-сайту.

У статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що веб-сайт - це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - це складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник веб-сайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про телекомунікації» домен - це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; домен.UA - це домен верхнього рівня ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, створений на основі кодування назв країн відповідно до міжнародних стандартів, для обслуговування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет.

Так, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що заявниками не було визначено автору відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайту.

Заявниками не було жодним чином обґрунтовано неможливість отримання вказаної інформації, а також не зазначено про дії, спрямовані на встановлення належних відповідачів у справі, а тому у суду відсутні підстави для висновку, що особа, яка поширила інформацію невідома, що, на підставі наведеного вище обґрунтування - виключає можливість розгляду даної заяви за правилами окремого провадження.

Саме по собі зазначення, що інформація про автора матеріалу, або власника веб-сайту, не розміщена на веб-сторінці відповідного інтернет-сайту не свідчить, що особа, яка її розмістила є невідомою, оскільки дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет та іншими способами, визначеними чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даний спір може бути вирішено шляхом подачі заяви в порядку позовного провадження до суду відповідно до положень статей 27, 175, 177 ЦПК України.

Разом з тим, постановляючи ухвалу про визнання заяви неподаною та її повернення заявникам, суд першої інстанції не врахував положення ч. 4 ст. 315 ЦПК України, яка визначає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, виявивши наявність спору про право у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, до початку судового розгляду - процесуально вірним вирішенням вказаної заяви є відмова у відкритті окремого провадження із роз`ясненням права подачі заяви в порядку позовного провадження до суду відповідно до положень статей 27, 175, 177 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для визнання заяви неподаною та її повернення заявникам відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 374, 379 ч. 1 п. 6, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 лютого 2023 року скасувати.

Матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення фактів поширення недостовірної інформації, що порушує честь, гідність та ділову репутацію заявників направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: С. Б. Бутенко

О. В. Чумак