Ухвала

07 червня 2023 року

місто Київ

справа № 550/580/21

провадження № 61-8233ск23

Верховний Суд, який діє у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК»

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області як орган опіки та піклування, про виселення без надання іншого житла та зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» 01 червня 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направило до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційну скаргу заявник подав без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

А. Щодо визначення підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Заявник, який переконаний, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження цих судових рішень визначив те, що:

- (1) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях не врахували правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19, щодо застосування частини другої статті 109 ЖК Української РСР та правил частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»;

- (2) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях не врахували правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-447цс15, від 19 квітня 2017 року у справі № 6-3057цс16.

Аналіз змісту поданої касаційної скарги дає Верховному Судові підстави для висновку, що наведений заявником другий довід (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), є неналежно викладеним та обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених

пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Щодо вимог процесуального закону до викладу підстав касаційного оскарження судових рішень

І. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається певна постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Положеннями зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особа, яка подала касаційну скаргу, повинна врахувати, що у разі наведення посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

ІІ. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підсумовуючи, Суд визначає, що у випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

ІІІ. Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

ІV. У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідного пункту згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до цих правових норм.

Щодо оцінки наявності визначених заявником підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі

У поданій касаційній скарзі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» зазначило, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення без врахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-447цс15, від 19 квітня 2017 року у справі № 6-3057цс16. Втім, заявник не конкретизував, які саме правові висновки, сформульовані у цих рішеннях, потрібно було врахувати судам під час ухвалення оскаржуваних рішень, та як це вплинуло на результат вирішення спору.

Тож заявнику потрібно подати виправлену касаційну скаргу, в якій навести обґрунтовані підстави подання касаційної скарги, викладені відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

Б. Щодо дотримання строків звернення з касаційною скаргою

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Суд виходить з того, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними у тому разі, коли таке недотримання строку касаційного оскарження зумовлене, зокрема, діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, які безумовно перешкоджали скаржникові своєчасно звернутися до суду з такою скаргою.

Суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржувану постанову 07 лютого 2023 року, заявник подав касаційну скаргу 01 червня 2023 року, отже із пропуском строку на касаційне оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, який закінчився 09 березня 2023 року.

До касаційної скарги заявник додав клопотання, у якому просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, оскільки копію оскаржуваного рішення він отримав поштовим зв`язком 15 травня 2023 року. На підтвердження цього факту надано копію супровідного листа та копію конверта, якими, за твердженнями заявника, суд направив йому копію постанови від 07 лютого 2023 року.

Верховний Суд не визнає такі докази достатніми, оскільки з їх змісту неможливо встановити, чи дійсно цим поштовим відправленням заявнику направлялася копія постанови Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, а не інші документи або судові рішення, які не стосуються справи. Вочевидь, неможливо переконатися у тому, що суд апеляційної інстанції не вручав заявнику або його представникові копію оскаржуваного рішення раніше або у інший спосіб.

Оскільки до відкриття касаційного провадження Верховний Суд не має можливості здійснити перевірку своєчасності направлення судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку копій оскаржуваних рішень або доказів отримання цих рішень, відповідні докази мають бути надані заявником до суду касаційної інстанції, зокрема, у виді довідки суду першої або апеляційної інстанції про те, що в матеріалах справи немає доказів своєчасного направлення апеляційним судом копії оскаржуваного рішення поштовим зв`язком або про вручення заявнику копії судового рішення у приміщенні суду, а так само про направлення електронної копії судового рішення на електронну скриньку заявника.

Додатково Верховний Суд зазначив, що наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень Суд не визнає поважними, оскільки заявник, окрім доводу про направлення судом апеляційної інстанції копії оскаржуваного рішення лише 15 травня 2023 року, не наводить будь-яких інших причин, які перешкоджали йому самостійно дізнатися про результати розгляду справи та своєчасно подати касаційну скаргу.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки

Тож Верховний Суд визначив для ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» процесуальний обов`язок надати Судові докази на підтвердження факту направлення судом апеляційної інстанції йому оскаржуваної постанови 15 травня 2023 року, а також навести обґрунтовані причини пропуску строку на подання касаційної скарги на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року.

В. Щодо сплати судового збору під час подання касаційної скарги

Згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

За змістом рішень судів першої та апеляційної інстанцій ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» у червні 2021 року звернулося до суду із позовом із вимогами про:

- виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації місця проживання в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ;

- виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації місця проживання в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ;

- виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації місця проживання в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ;

- виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації місця проживання в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ;

- виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації місця проживання в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 ;

- виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації місця проживання в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 .

Отже, у справі № 550/580/21 позов пред`явлений із шістьома вимогами немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання юридичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру встановлюються у 1 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2021 року становив 2 270, 00 грн (на момент подання позову).

Сума судового збору за подання позовної заяви за вимогами немайнового характеру, з якою звернулася у 2021 році юридична особа у цій справі, становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн).

За правилом частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Оскільки у справі сплата судового збору передбачена за пред`явлені шість вимог немайнового характеру розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання такого позову, складав 13 620, 00 грн (2 270, 00 х 6), за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 27 240, 00 грн (13 620, 00 х 200 %).

Врахувавши, що відповідно до наданої копії платіжної інструкції від 25 травня 2023 року № 14791-456 ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» сплатило судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 4 540, 00 грн, заявник повинен доплатити судовий збір за подання касаційної скарги на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у розмірі 22 700, 00 грн (27 240, 00 грн - 4 540, 00 грн) і надати оригінал квитанції про сплату.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору потрібно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з вимогами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, якщо заявник не усуне недоліки поданої касаційної скарги у строк, встановлений судом, така скарга вважатиметься неподаною і буде повернута цій особі (частина друга статті 393, частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа -Виконавчий комітет Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області як орган опіки та піклування, про виселення без надання іншого житла та зняття з реєстрації місця проживання, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний