Провадження № 6/489/65/23
Ухвала

Іменем України

22 серпня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

Головуючого судді - Костюченка Г.С.,

при секретарі - Ревицької Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ про визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Заявник - представник ОСОБА_1 , адвокат Климович Дар`я Сергіївна в травні 2023 року звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а саме виконавчого листа № 760/11760/15-ц виданого 21.10.2021 року Ленінським районним судом міста Миколаєва.

В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.07.2016 року у цивільній справі № 2/489/1565/2016 за позовом ОСОБА_2 до неї про визначення порядку участі батька у вихованні дитини, позов задоволено шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 .

На підставі зазначеного рішення суду Ленінським районним судом міста Миколаєва був виданий виконавчий лист від 21.10.2021 року у цивільній справі № 2/489/1565/2016, № 760/11760/15-ц.

Відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити наступний графік спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щосереди з 18.00 год. до 20.00. год., щосуботи з 10.00. год. до 13.00. год.

Заявник зазначала, що ОСОБА_1 не перешкоджала стягувачу у спілкуванні з сином, не переховувала своє місце знаходження, батько дитини сам не виявляв бажання спілкуватися з дитиною.

Крім того, зазначала, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, що є поважною причиною невиконання матір`ю рішення суду про усунення перешкод участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Також на цей час ОСОБА_1 разом із сином перебуває за кордоном, що унеможливлює виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просила її задовольнити посилаючись на обставини викладені в заяві.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Зважаючи на те, що згідно з нормою ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка вказаної особи не є перешкодою для розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд з урахуванням думки учасників справи ухвалив провести судове засідання за їхньої відсутності.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 69710738 зведеного Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ, суд приходить до наступного.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Крім того, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

В частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

У частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року вказано, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема: резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до вимог частини першої - другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави якими заявник обґрунтовує свою заяву можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, від 17 жовтня 2019 року у справі № 2-3558/2010 та від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заявник, як на підставу для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у даній справі посилалась на те, що ОСОБА_1 не перешкоджала стягувачу у спілкуванні з сином, не переховувала своє місце знаходження, батько дитини сам не виявляв бажання спілкуватися з дитиною.

Крім того, зазначала, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, що є поважною причиною невиконання матір`ю рішення суду про усунення перешкод участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Також на цей час ОСОБА_1 разом із сином перебуває за кордоном, що унеможливлює виконання рішення суду.

Так, з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.07.2016 року у цивільній справі № 2/489/1565/2016 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення порядку участі батька у вихованні дитини, позов задоволено шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 .

Рішення набрало законної сили 09.08.2016.

На підставі вищезазначеного судового рішення 21 жовтня 2021 Ленінським районним судом міста Миколаєва був виданий виконавчий лист у цивільній справі № 2/489/1565/2016, № 760/11760/15-ц.

Ленінський районний суд м.Миколаєва видав ОСОБА_2 виконавчий лист такого змісту: «Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити наступний графік спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щосереди з 18.00 год. до 20.00. год., щосуботи з 10.00. год. до 13.00. год.».

Отже, з огляду наведеного за приписами Закону України «Про виконавче провадження», Ленінський районний суд м. Миколаєва як місцевий суд правомірно видав виконавчий лист.

При розгляді справи принцип змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріплений в ч.1 ст. 55 Конституції України.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведені законодавчі положення, судом не встановлено ні юридичних, ні фактичних обставин, які свідчили б про те, що виконавчий лист видано помилково та/або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вимоги заяви ОСОБА_1 щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є необґрунтованими, оскільки виконавчий документ відповідає рішенню Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2016 року не скасованій та не зміненій судами вищих інстанції частині, а його добровільне виконання боржником не має значення з огляду на те, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною є триваючим і полягає у постійному забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному відповідним судовим рішенням (стаття 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», розділ ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Також відповідно до змісту матеріалів виконавчого провадження, витребуваних судом з Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ, вбачається,що виконавче провадження не закінчене, не закрито.

Згідно з актом складеного державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ від 31.05.2023 та 28.06.2023, державний виконавець здійснював вихід до місця проживання боржника, але двері не відчинили.

Також державним виконавцем був направлений виклик ОСОБА_6 про необхідність з`явитися до державної виконавчої служби Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ від 28.09.2022. Боржник за викликом не з`явився.

Таким чином, заявником не доведено з покликанням на належні, допустимі та достовірні докази існування підстав для визнання виконавчого листа № 760/11760/15-ц виданого 21.10.2021 року Ленінським районним судом міста Миколаєва, таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 89, 259, 260, 261, 268, 353-354, 432 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ про визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «22» серпня 2023.

Суддя Г.С. Костюченко