Справа № 159/4619/22 Головуючий у 1 інстанції: Шишилін О. Г.
Провадження № 22-ц/802/445/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

з участю представника відповідача Мельник В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання припиненим кредитного договору та повернення коштів, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у листопаді 2022 року звернувся в суд з позовною заявою до відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання припиненим кредитного договору, повернення коштів. Обґрунтовував позов тим, що рішенням Ковельського місьрайонного суду Волинської області від 24 березня 2021 року у справі № 159/216/21 встановлено, що сума використаного ним кредиту за кредитним договором від 12 березня 2015 року становить 66 579,66 грн, тоді як на погашення кредиту ним внесено кошти в сумі 73 019,64 грн. Суд встановив, що він належно виконав перед банком свої зобов`язання, чим кредитні відносини між ним та відповідачем припинені, а відповідач, повинен повернути йому надмірно сплачені кошти в сумі 6 439,98 грн. Просив визнати припиненим кредитний договір від 12 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку із належним виконанням зобов`язань та зобов`язати відповідача повернути кошти в сумі 6439,98 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 6439,98 грн надмірно сплачених коштів та судовий збір в сумі 992,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» 20 березня 2023 року подав апеляційну саргу на вищевказане рішення суду. Вважає його в частині задоволених позовних вимог. Вважає його необґрунтованим, незаконним, прийнятим без повного, всебічного, об`єктивного дослідження усіх обставин справ, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Рішення Ковельського міськрайонного суду від 24 березня 2021 року у справі № 159/216/21 не містить даних щодо факту переплати за кредитним договором, натомість у цьому рішенні вказано, що «заявлена до стягнення сума боргу утворилась за рахунок самостійного списання банком відсотків та пені, що не відповідає умовам кредитування». Належним доказом переплати за кредитним договором може бути лише висновок економічного експертизи, якого матеріали справи не містять. Позивач немає спеціальних знань для здійснення розрахунків щодо переплати по кредиту. У рішенні, на яке посилається позивач, мова йде не про переплату, а про математичний підрахунок суми за кредитом. Позивачем не доведено факт переплати за кредитним договором. Просив скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2023 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Від позивача ОСОБА_1 31 травня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 підтримала вимоги апеляційної скарги, просила задовольнити із викладених у ній підстав.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши думку представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог і доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволенню.

За п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується виключно у частині стягнення з відповідача на користь позивача надмірно сплачених коштів, а тому колегія суддів не здійснює перегляд справи в частині вимог про визнання кредитного договору припиненим.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача, зробив висновок про те, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2021 року у зазначеній справі встановлено, що позивач на повернення кредиту сплатив 73 019,64 грн, а сума використаного кредиту склала 66 579,66 грн, що стало підставою відмови у задоволенні банку вимог про стягнення кредиту за договором. Таким чином, за своєю правовою природою зазначеним рішенням, яке набрало законної сили встановлено переплату позивачем по кредиту суму 6439,98 грн.

Колегія суддів з цим висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що 12 березня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Договір укладено у формі анкети-заяви, в якій ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Будь-яких тарифів, договорів чи додатків до них він не підписував.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 12 березня 2015 року отримав дві платіжні картки: 13 жовтня 2014 року терміном дії до вересня 2018 року ( НОМЕР_1 ), 28 вересня 2016 року терміном дії до травня 2020 року ( НОМЕР_2 ). Банком при відкритті карткового рахунку встановлено кредитний ліміт 2000 гривень, який з 02 серпня 2018 року зменшено до 0 гривні.

За розрахунком Банку станом на 02 грудня 2020 року заборгованість за тілом кредиту становила 12565,97 гривень.

Із наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що за період з 13 жовтня 2015 року по 01 жовтня 2020 року, здійснювалося погашення заборгованих коштів шляхом поповнення картки готівкою на загальну суму 73 019,64 гривні.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2021 року в задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Суд дійшов висновку що з урахуванням наведеного банком не доведено наявності у відповідача перед позивачем заборгованості по відсоткам та пені за кредитним договором у заявленому розмірі. Заявлена до стягнення сума боргу утворилась за рахунок самостійного списання Банком відсотків та пені, що не відповідає умовам кредитування, а тому сплачені відповідачем кошти слід зарахувати на погашення тіла кредиту, що свідчитиме про відсутність боргу у ОСОБА_1 , оскільки коштів внесено більше, ніж сума використаного кредиту.

Постановою Волинського апеляційного суду від 29 червня 2021 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2021 року в цій справі залишено без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зідного з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2021 року у справі № 159/216/21 за математичним підрахунком згідно виписки по рахунку сума використаного ОСОБА_1 кредиту становить 66 579,66 грн, на повернення суми боргу по тілу кредиту ним було внесено 73 019,64 грн. Банком не надано суду доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми боргу по тілу кредиту, тому ці вимоги є недоведеними і задоволенню не підлягали.

У мотивувальній частині постанови Волинського апеляційного суду від 29 червня 2021 року зазначено, що згідно розрахунку заборгованості та виписки по рахунку банку внесені ОСОБА_1 кошти зараховував на погашення нарахованих процентів за користування кредитом за ставкою від 3,4% до 3,6% на місяць. Разом з тим, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, на які покликався банк, зараховуючи сплачені відповідачем кошти на погашення процентів за користування кредитом, не можуть вважаться складовою даного кредитного договору, оскільки ОСОБА_1 вони не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме на такі умови та тарифи погодився ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву.

У вищевказаних судових рішеннях ні суд першої інстанції, а ні апеляційний суд не робили висновків про те, що у ОСОБА_1 існує переплата по кредиту в загальному розумінні, зазначено, що банком не доведено заборгованість у заявленому розмірі.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 не надав розрахунку суми переплачених кредитних коштів із зазначенням періодів внесенння платежів, сум та напрямків їх зарахувань банком тощо. В матеріалах справи також відсутній висновок судової економічної експертизи з цього питання, що позбавляє суд самостійно встановити достовірність існування переплати за кредитом та, у разі підтвердження такого факту, суми переплачених коштів.

Зважаючи на вищенаведене, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що позивачем ОСОБА_1 сплачено надмірно кошти, які збережені АТ КБ «Приватбанк» без правової підстави. При цьому суд першої інстанції не визнав припиненим кредитний договір, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення надмірно сплачених коштів є недоведеною, необрунтованою та безпідставною.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені із врахуванням обставин, що мають значення для справи, однак які є недоведеними і суд помилково визнав установленими, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача надмірно сплачених коштів та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн необхідно залишити за позивачем ОСОБА_1 , а судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1498,50 грн стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2023 року у цій справі в частині позовних вимог про повернення коштів скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про повернення коштів відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 1498 (одна тисяча дев`ятсот вісім) гривень 50 к. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя

Судді