Провадження № 2/521/644/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та штрафних санкцій за поговором позики,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та штрафних санкцій за поговором позики та просить суд, згідно заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 119 500 грн., 3% річних в розмірі 23 733,58 грн., інфляційні витрати в розмірі 34 821,97 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 26.11.2019р. між ним та ОСОБА_2 було укладеного договір позики, відповідно до якого відповідач отримала у борг грошові кошти в розмірі 124 000 грн, які зобов`язувалася повернути у строк до 26.12.2019р. Факт складання та підписання розписки підтверджує факт отримання позики ОСОБА_2 у розмірі 124 000 грн. Наявність у ОСОБА_1 оригіналу розписки від 26.11.2019р. підтверджує факт невиконання позичальником своїх боргових зобов`язань у встановлений договором строк до 26.12.2019р.

14.02.2023р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог, відповідно до якої сума заборгованості становить 119 500 грн.

При цьому договором позики не було визначено розмір процентів від суми позики, таким чином відповідно ст. 625 ЦК України, 3% річних становлять 23 733,58 грн., інфляційні витрати становлять 34 821,97 грн.

Відповідні обставини слугували причиною звернення до суду з відповідним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги згідно заяви про зменшення позовних вимог підтримує в повному обсязі та позов просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася заздалегідь належним чином, причини явки суду не повідомила та із заявами і клопотаннями до суду не зверталася. Однак в матеріалах справи міститься письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки вона ніколи не отримувала від позивача зазначених грошових коштів, крім того вона з ним не знайома. Також зазначила, що їй невідомо яким чином позивач отримав її особисті дані, свого підпису на розписці не впізнає.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та заперечення відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного.

На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 26.11.2019р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики.

Пунктом 1.1, 2.2 відповідного договору передбачено, що Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у борг грошові кошти в розмірі 124 000 грн., при цьому зобов`язувалася повернути суму грошових коштів протягом 30 календарних днів від дня отримання позики. (а.с. 11)

Окрім того ОСОБА_2 на підтвердження вищевикладеного власноручно (написано) складено розписку від 26.11.2019р., в якій підтвердила отримання позики в розмірі 124 000 грн. (а.с. 12)

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому слід зазначити, що 25.11.2022р. ОСОБА_2 повернула ОСОБА_1 частину боргових коштів в розмірі 2000 грн., та 23.12.2022р. повернула частину грошових коштів в розмірі 2500 грн., що підтверджується відповідним записом на борговій розписці від 26.11.2019р., та про що зазначає сам позивач.

Таким чином твердження відповідача про відсутність у неї будь яких боргових відносин з позивачем, спростовується вищезазначеним.

При цьому, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення боргу у розмірі 119 500 грн.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Частиною 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях.

Суд, дослідивши наданий позивачем розрахунок, приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за невиконання договору позики у розмірі 119 500 грн.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А згідно зі ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем до матеріалів справи надано розрахунок штрафних санкцій у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних витрат, з яким суд погоджується, та 3% річних становлять 23 733,58 грн., інфляційні витрати становлять 34 821,97 грн..

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1825,60 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 461, 526, 625, 631, 1046-1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-78, 83, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та штрафних санкцій за поговором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) суму заборгованості за договором позики від 26.11.2019 р. в розмірі 119 500 (сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн., 3% річних в розмірі 23 733 (двадцять три тисячі сімсот тридцять три) грн. 58 коп., інфляційні витрати в розмірі 34 821 (тридцять чотири тисячі вісімсот двадцять одна) грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 1 825 (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 05 травня 2023 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН