Справа №443/273/23
Провадження №2/443/219/23
РІШЕННЯ

іменем України

18 травня 2023 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Вербиця в особі Ходорівської міської ради Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,63 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №013787 від 20.08.1996 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №383 від 14.06.1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Вербицькій сільській раді за №453.

Позовні вимоги мотивує тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивачки по материній лінії ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,63 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №013787 від 20.08.1996 року. Згідно довідки Ходорівської міської ради №61 від 30.01.2023 року, ОСОБА_3 дійсно проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . По даних виконкому Вербицької сільської ради, заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалося. На момент смерті ОСОБА_3 в даному будинку проживала її рідна сестра ОСОБА_2 . ОСОБА_2 займалася похороном та вступила в управління спадковим майном у піврічний термін після її смерті. ОСОБА_3 була одинокою жінкою, власної сім`ї не мала, а тому на момент її смерті єдиною близькою родичкою була сестра ОСОБА_2 . ОСОБА_2 прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, про відмову від спадщини не заявляла, а тому на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вважалася такою, що її прийняла, однак юридично не оформила своїх спадкових прав

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,3399 гектари, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ № 068093 від 20.01.2003 року. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,63 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №013787 від 20.08.1996 року, що вона фактично успадкувала після смерті своєї сестри ОСОБА_3 , однак юридично не оформила своїх спадкових прав. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 11.06.2019 року у справі №443/2073/18, встановлено факт постійного проживання позивачки із її матір`ю ОСОБА_2 , а також визнано в порядку спадкування за законом, право власності на земельні ділянки для ведення товарно сільськогосподарського виробництва загальною площею 1.3399 гектари, розташовані на території Вербицької сільської ради, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ЛВ № 068093 від 20.01.2003 року.

16.02.2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, однак нотаріус відмовив їй, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки ОСОБА_3 , спадщину після якої прийняла ОСОБА_2 , але не оформила своїх спадкових прав.

За таких обставин позивачка змушена звертатися до суду з позовними вимогами про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 20.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 28.03.2023 року в порядку витребування доказів зобов`язано Центральний державний історичний архів України м.Львів в особі керівника, в строк до 21 квітня 2023 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області архівні довідки та належним чином завірені копії актових записів про народження: ОСОБА_4 , 1910 року народження, мешканки с.Вербиця, Жидачівського району Львівської області, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , 1923 року народження, мешканки с.Вербиця, Жидачівського району Львівської області, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 28.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

04.05.2023 року директором Центрального державного історичного архіву України м.Львів О.Стефаник надіслано актовий запис №22 за 1909 рік на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та актовий запис №6 за 1923 рік на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якого просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Ходорівської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення позовних вимог, а також просить розглянути справу без участі їхнього представника.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно архівної довідки Центрального державного історичного архіву України (м.Львів) №Х-22 від 13.04.2023 року, у фонді 201 «Греко-католицька митрополична консисторія, м.Львів», у метричній книзі греко-католицької парафії с.Вербиця, повіт Бібрка, із записами про народження за 1897-1944 р.р., виявлено:

запис №22 за 1909 р. на ОСОБА_6 народилася та хрещена ІНФОРМАЦІЯ_5 , будинок АДРЕСА_2 , греко-католицького віросповідання, батько ОСОБА_7 , син ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дівоче прізвище ОСОБА_10 , мати ОСОБА_11 , донька ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , дівоче прізвище ОСОБА_14 ;

запис №6 за 1923 р. на ОСОБА_5 ( ОСОБА_15 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , хрещена 03.03.1923 р., греко-католицького віросповідання, батько ОСОБА_7 ( ОСОБА_16 ), син ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ( ОСОБА_17 ), дівоче прізвище ОСОБА_10 , мати ОСОБА_11 , донька ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , дівоче прізвище ОСОБА_14 (а.с.40-42).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у с.Вербиця, Ходорівського району Дрогобицької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_18 , 1922 року народження та ОСОБА_19 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , її батьками є ОСОБА_18 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно свідоцтва про шлюб виданого повторно серія НОМЕР_3 , 10.11.1979 року у виконавчому комітеті Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.9).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.5 на звороті), остання зареєстрована за адресою: с.Вовчатичі, Жидачівський район, Львівська область, з 27.10.1980 року.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивачки по материній лінії ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 , виданим Вербицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 18.02.1999 року (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,63 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №013787 від 20.08.1996 року (а.с.18).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №61 від 30.01.2023 року, ОСОБА_3 дійсно проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . По даних виконкому Вербицької сільської ради, заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалося. На момент смерті ОСОБА_3 в даному будинку проживала її рідна сестра ОСОБА_2 . ОСОБА_2 займалася похороном та вступила в управління спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.11).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Згідно ст. 530 ЦК УРСР 1963 року, При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Судом на підставі досліджених письмових доказів у справі встановлено, що єдиним спадкоємцем другої черги за законом, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 була тільки її рідна сестра ОСОБА_2 , яка спадщину після смерті своєї сестри прийняла, оскільки постійно проживала із нею на час відкриття спадщини та не відмовлялася від неї, проте юридично не оформила своїх спадкових прав, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №71267514 від 25.01.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_5 , виданим Вербицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 10.05.2006 року (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,3399 гектари, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ № 068093 від 20.01.2003 року. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,63 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №013787 від 20.08.1996 року, що вона фактично успадкувала після смерті своєї сестри ОСОБА_3 , однак юридично не оформила своїх спадкових прав.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 11.06.2019 року по справі №443/2073/18 позов ОСОБА_1 задовольнити повністю. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , разом з її матір`ю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_11 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,3399 гектара, що розташовані на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №068093 від 20 січня 2003 року (а.с.14-17).

У вказаному рішенні судом вказується, що заповіту спадкодавець ОСОБА_2 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою №814, виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 29 вересня 2017 року. Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 та паспорта громадянина України НОМЕР_6 , що позивач ОСОБА_1 , є дочкою ОСОБА_2 (спадкодавця). Відтак, ОСОБА_1 відноситься до спадкоємців першої черги спадкування. Також, дослідженими матеріалами вправи встановлено, що інші живі спадкоємці вказаної черги - відсутні.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №520/11429/17, про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Оскільки заповіту ОСОБА_2 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом на підставі досліджених письмових доказів у справі встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 була тільки позивачка, як спадщину після смерті своєї матері прийняла, оскільки постійно проживала із ним на час відкриття спадщини та не відмовлялася від неї, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №20/02-31 від 16.02.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, який виданий на ім`я ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , сестра якої, ОСОБА_2 спадщину прийняла але не оформила своїх спадкових прав (а.с.20).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що Сертифікати на право на земельну частку пай на ім`я ОСОБА_3 втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_3 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №013787 від 20.08.1996 року, реєстраційний номер 453, площа земельної ділянки 1,63 умовних кадастрових гектарів, підстава для видачі сертифікатів: розпорядження голови Жидачівської РДА від 14.06.1996р. №383, є довідка Відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 01.02.2023 року (а.с.18).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вербицької сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,63 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №013787 від 20.08.1996 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №383 від 14.06.1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Вербицькій сільській раді за №453.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І Сливка