Справа № 752/6352/23
Провадження № 2-з/752/126/23
У Х В А Л А

05 квітня 2023 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С., при секретарі Павлюх П.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони товариству з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» (ЄДРПОУ - 30303467) вчиняти будь-які дії щодо стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) коштів по договору від 01.05.2018 № Д-2 шляхом подачі заяви до суду в порядку наказного провадження; вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» (ЄДРПОУ - 30303467) вимагати від ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) сплати грошових коштів за договором від 01.05.2018 № Д-2 та оприлюднювати інформацію про будь-яку заборгованість ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) перед товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» (ЄДРПОУ - 30303467); стягнути з ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» (ЄДРПОУ - 30303467) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 536,80 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що він готує до Голосіївського районного суду міста Києва позовну заяву про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором (визнання договору припиненим) про захист честі і гідності.

Зазначає, що з 12.04.2018 він є власником машиномісця № НОМЕР_2 блок «Д» в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Між ним та ТОВ «Ліко-житлосервіс» 01.05.2018 укладено договір № Д-2 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки, на підставі якого, він сплачував відповідачу кошти за утримання машиномісця № НОМЕР_2 блок «Д» в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 . Щомісячний розмір відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки на момент укладення договору та відповідно до п. 3.1 договору становив 395,00 грн., а станом на 01.10.2021 (момент припинення договору) - 688,00 грн.

Листом від 13.08.2021 ТОВ «Ліко-житлосервіс» повідомив про збільшення вартості послуги з обслуговування підземної автостоянки до 1606,00 грн. на місяць без надання будь-якого розрахунку цих послуг, проте він відмовився продовжувати договірні правовідносини з відповідачем та сплачувати нічим не обгрунтовану суму послуг.

Листом від 07.09.2021 ТОВ «Ліко-житлосервіс» повідомив його про розірвання договору від 01.05.2018 № Д-2 та направив проект угоди від 06.09.2021 про розірвання вказаного договору, яка була схвалена та підписана заявником.

Після розірвання договору від 01.05.2018 № Д-2 ТОВ «Ліко-житлосервіс» не уклав із заявником новий договір про відшкодування витрат на утримання машиномісця № НОМЕР_3 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 , однак, продовжив надсилати у жовтні та листопаді нічим не обгрунтовані рахунки по сплаті за жовтень - листопад 2021 року по договору від 01.05.2018 № Д- 2 та оприлюднив прізвище та ініціали заявника, номер договору у списку боржників у січні 2022 року у громадському місці разом з неправдивою інформацією про заборгованність перед ТОВ «Ліко-житлосервіс», чим спричинив як реальну образу заявнику та приниження його честі та гідності, що є порушенням конституційного права на повагу до гідності.

Зазначає, що він неодноразово усно звертався до ТОВ «Ліко-житлосервіс» з вимогою припинити протиправні дії та надати письмову відповідь на заяву заявника від 07.02.2022 і лише 13.06.2022 отримав листа № 123 від 13.06.2022, в якому ТОВ «Ліко-житлосервіс» намагається обгрунтувати те, що договір від 01.05.2018 № Д-2 є діючим.

Крім цього зазначає, що 24.02.2023, він отримав від ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» (правонаступник ТОВ «Ліко-житлосервіс») новий рахунок про заборгованність станом на 01.02.2023 на суму 7429,48 грн. з вимогою сплатити вищевказану суму, в якому останній попередив про те, що він звернеться до суду з вимогою стягнення з нього боргу та про те, що до нього будуть застосовані фінансові санкції.

Таким чином, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» вчиняти дії щодо стягнення з нього коштів по договору від 01.05.2018 № Д-2 шляхом подачі заяви до суду в порядку наказного провадження, а також шляхом заборони ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» вимагати від нього сплати з 01.10.2021 грошових сум за договором від 01.05.2018 № Д-2 та оприлюднювати інформацію про будь-яку заборгованість перед ТОВ «Управляюча компанія «Венеція», унеможливить ефективний захист та поновлення оспорюваних конституційних прав на вільне володіння своєю власністю та на повагу до гідності заявника, гарантованих ст.,ст. 28, 32, 41 Конституції України.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1291 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 18, 153 ЦПК поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Разом з тим, вимоги заявлені заявником у заяві про забезпечення позову не є сумісними та співмірними із позовними вимогами, які є предметом позову, з яким останній має намір звернутись до суду. Також, заявником у заяві про забезпечення позову жодним чином не доведена загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, відповідно до вимог, встановлених ст. 353-356 ЦПК України.

Суддя В.С. Хоменко