ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4858/23 Справа № 203/1342/23 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 203/1342/23

Номер провадження 22-ц/803/4858/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Харламов Дмитро Вікторович, на ухвалу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2023 року головуючого судді Казак С.Ю. по цивільній справі про встановлення фактів, що мають юридичне значення ,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій просила встановити факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить індивідуальні відомості про застраховану особу, внесені до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за обліковою карткою НОМЕР_4 на особу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2023 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Харламов Д. В., просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість ухвали, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначено, що позиція суду першої інстанції, що заявниця повинна вирішувати дане питання шляхом внесення уповноваженим органом відповідних змін, не відповідає дійсності, оскільки норма, на яку зазначає суд, вказує на реалізацію права саме застрахованою особою ОСОБА_2 , який помер, а заявниця не є суб`єктом звернення відповідно до п. 8 розділу ІV «Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування», однак індивідуальні відомості померлого, мають безпосереднє відношення до її прав та інтересів. Зазначено, що відомості в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, є первинними, які і породжують права та обов`язки для осіб, і за своєю природою є правовстановлюючими. Щодо посилання суду на ухвалу судді від 19 грудня 2022 року, зазначено, що саме діючи в рамках рекомендацій суду, заявниця звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою від 23 січня 2023 року, в якій просила внести відповідні зміни, на що отримала відмову. Також, зазначено, що позиція суду про те, що зазначені вимоги не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства, зокрема, окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення є необґрунтованим та таким, що суперечить положенням норм ЦПК України, оскільки предметом заяви є саме встановлення факту належності індивідуальної відомості про застраховану особу.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Харламов Д. В. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у судове засідання апеляційного суду не з`явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.78,80).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає .

Відмовляючи у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що неточності у відомостях про застраховану особу підлягають усуненню шляхом внесення уповноваженим органом відповідних змін при пред`явленні заявником або іншої зацікавленою особою відповідного документа на підтвердження анкетних даних застрахованої особи. Судом зазначено, що індивідуальні відомості про застраховану особу за своє суттю не є правовстановлюючим документом, а є сукупністю відомостей про застраховану особу, внесених до Реєстру застрахованих осіб на підставі відповідних документів.

Також, судом першої інстанції зазначено, що за вказаних обставин, ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року у справі № 203/4936/22, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 вже було відмовлено у відкритті провадження за аналогічною заявою, як такої, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Доводи заявника про те, що після винесення ухвали від 19 грудня 2022 року вона зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з приводу внесення відповідних змін щодо анкетних даних її померлого чоловіка, не спростовує висновків суду та не свідчить про наявність передбачених законом підстав для встановлення в судовому порядку факту у заявлений ОСОБА_1 спосіб.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, посилаючись на пункт 8 розділу IV «Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, у разі виявлення застрахованою особою некоректних відомостей в її обліковій картці (прізвище, ім`я, по батькові на поточний момент; реєстраційний номер облікової картки платника податків; дата народження, місце народження; стать; громадянство; серія та номер паспорта; номер телефону (за згодою); адреса місця проживання) ця особа може подати до територіального органу Пенсійного фонду України особисто або через представника анкету застрахованої особи для внесення/зміни/уточнення даних в Реєстр(і) застрахованих осіб (далі - Анкета) за формою згідно з додатком 2 до цього Положення та документи, що підтверджують внесення/зміну/уточнення даних та належність помилкових даних цій особі (паспорт (інший документ, що посвідчує особу), трудова книжка, документ, який підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків або право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта), дійшов до висновку, що неточності у відомостях про застраховану особу підлягають усуненню шляхом внесення уповноваженим органом відповідних змін при пред`явленні заявником або іншої зацікавленою особою відповідного документа на підтвердження анкетних даних застрахованої особи.

При цьому,суд першої інстанції ,не звернув уваги на те,що дана норма посилається на реалізацію права саме застрахованою особою ОСОБА_2 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,а з моменту його смерті припинилась його правоздатність згідно ч.4 ст.25 ЦПК України.

Таким чином,заявник ОСОБА_1 ,як дружина померлого,не є суб`єктом звернення відповідно до пункту 8 розділу IV Положення.

Проте,індивідуальні відомості про застраховану особу,внесені до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за обліковою карткою № НОМЕР_1 на особу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,мають безпосереднє відношення до її прав та інтересів,оскільки дружина померлого позбавлена права на отримання допомоги на поховання.Доводи апеляційної скарги є цілком слушними.

З досліджених матеріалів справи вбачається,що після смерті чоловіка ОСОБА_1 звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з проханням надати їй грошові кошти на поховання чоловіка,де їй було відмовлено,посилаючись на те,що в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 від 22 вересня 2022 року чоловік записаний як ОСОБА_2 ,а в їх документах та реєстрах він значиться як ОСОБА_2 . Тобто, Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області своїм листом про надання інформації від 10 листопада 2022 року відмовив в наданні допомоги на поховання у зв`язку з різним написанням прізвища ОСОБА_2 ,та рекомендовано привести документи у відповідність (а.с.13).

Відповідно до висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 26 жовтня 2022 року було відмовлено у внесенні змін прізвища померлого « ОСОБА_2 « на « ОСОБА_2 « в актовому записі про смерть № 869 від 27 вересня 2022 року ,через відсутність підстав,а саме у зв`язку з тим,що відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 від 22 червня 1999 року,виданого Красногвардійським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області,прізвище значиться як « ОСОБА_2 » (а.с.14-15).

Із заявою від 23 січня 2023 року ОСОБА_1 зверталася до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ,відповідно до якої просила внести зміни до індивідуальних відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за обліковою карткою НОМЕР_4 на особу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,саме в частині написання прізвища,змінити з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 (а.с.16-18). За результатом розгляду заяви Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 17 лютого 2023 року відмовило у внесенні відповідних змін,зазначивши про відсутність для цього підстав (а.с.19-20) .

За приписами пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини п`ятої статті 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави ,встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті,суд повинен роз`яснити заявнику,до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені в пунктах 2, 3 постанови від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення фактів ,що мають юридичне значення.Відповідно якої просить встановити факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить індивідуальні відомості про застраховану особу, внесені до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за обліковою карткою НОМЕР_4 на особу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .В обґрунтування пред`явленої заяви зазначає,що використала всі досудові можливості для захисту своїх прав та інтересів,та встановлення факту,що має юридичне значення необхідно для отримання допомоги на поховання.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян.

З урахуванням внесених змін до Конституції України Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», вказане Рішення Конституційного Суду України не втратило свого значення у контексті права на доступ до суду.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8 рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) вказано, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного);окремого провадження.

Встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені у ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Убачається, що заява ОСОБА_1 відповідає цим вимогам.

Також,вбачається,що суд першої інстанції посилався на п.1.ч.1 ст.186 ЦПК україни,в якій мова йде про судову підвідомчість, та крім того, посилаючись на пункт 8 розділу IV «Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, дійшов до висновку, що неточності у відомостях про застраховану особу підлягають усуненню шляхом внесення уповноваженим органом відповідних змін при пред`явленні заявником або іншої зацікавленою особою відповідного документа на підтвердження анкетних даних застрахованої особи.

Тобто, суд першої інстанції під час вирішення питання щодо відкриття провадження фактично вирішив питання про суті вимог заяви. Однак, обґрунтованість заяви є обставиною, яка підлягає встановленню під час вирішення питання щодо задоволення позовних вимог по суті, та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ст.185 - 187 ЦПК України під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі судом вирішується питання щодо відповідності позовної заяви положенням ст.ст. 175, 177 ЦПК України та наявності підстав для відкриття провадження. Питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог на даній стадії не можуть вирішуватися.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що визначення предмета, підстав позову - це право, яке належить позивачу. Натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 607/6092/18 (провадження № 14-483цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 607/6865/18 (провадження № 14-212цс19).

Отже, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, оскільки справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Виходячи з аналізу зазначених норм процесуального права , апеляційний суд вважає, що дії суду першої інстанції є передчасними, а тому ухвала суду першої інстанції як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,379,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Харламов Дмитро Вікторович, - задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2023 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 06 червня 2023 року .

Судді: