Справа № 629/2435/23
Провадження № 2/629/507/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Цендра Н.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшла вищезазначена позовна заява про розірвання шлюбу.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доступ до правосуддя в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК України.

Дослідивши зміст позовної заяви, судом було встановлено, що дана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", до позовної заяви про розірвання шлюбу додаються: оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог.

Тобто позивач, звертаючись до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, повинен був надати суду оригінал свідоцтва про шлюбу, однак у матеріалах, справи оригінал даного свідоцтва відсутній.

Крім того, згідно позовної заяви та наданої копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 26.04.2016 року Лобненським відділом РАЦС Головоного управління РАЦС Московської області, актовий запис №170 вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано на території російської федерації.

Відповідач ОСОБА_2 є громадянином російської федерації та зареєстрований на її території.

Процесуальний порядок провадження у справах за участю іноземних осіб врегульовано Розділом ХІ ЦПК України.

Так, порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Відповідно ст. 187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 вказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ст. 110 СК України розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

Згідно з ч. 2 і 3 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України.

За ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Статтею 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Отже суд, який відкриває провадження у справі, зобов`язаний повідомити про подачу позову, час і місце судового засідання всіх учасників процесу, в тому числі й нерезидента. Якщо мова йде про суб`єктів, які є резидентами країн учасників Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (15.11.1965 року, м. Гаага, далі - Гаазька конвенція) застосовується порядок повідомлення, визначений вказаною Конвенцією. У випадку якщо суд не дотримується вказаного порядку, то це безумовне процесуальне порушення, яке тягне за собою скасування судового рішення. Якщо ж у відносинах з запитуваною державою відсутній чинний міжнародний договір України, доручення надсилається Міністерству юстиції України для його направлення через дипломатичні канали (згідно з абз. 3 п. 2.6 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації від 27.06.2008 № 1092/5/54 ).

Відповідно до Статті 2 Віденської конвенції про дипломатичні стосунки, прийнятої 18квітня 1961 року у Відні на Конференції ООН з дипломатичних стосунків і імунітету (набула чинності 24квітня 1964 року), встановлення дипломатичних відносин між державами і встановлення постійних дипломатичних представництв здійснюються зі взаємної згоди. Першим кроком до встановлення дипломатичних відносин є визнання де-факто або де-юре тієї або іншої держави і його уряду з боку іншої держави.

Розрив дипломатичних відносин здійснюється за ініціативою якоїсь держави, яка офіційно оголошує про припинення дипломатичних відносин з іншою державою. Розрив дипломатичних відносин відбувається у випадках виникнення між державами збройного конфлікту.

Відповідно до ч. 1 п. 20 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

24 лютого 2022 року о 12 год. 12 хв. Міністерство закордонних справ України опублікувало офіційну заяву щодо розриву дипломатичних відносин з Російською Федерацією, зазначивши, що президент України підтримав пропозицію зовнішньодипломатичного відомства про розрив дипломатичних відносин України з Російською Федерацією.

Разом з тим, ще 22 лютого 2022 року, у Верховній Раді України зареєстровано Проект Постанови Верховної Ради України від 22.02.2022 № 7093, «Про розірвання дипломатичних відносин з Російською Федерацією», відповідно до якого Верховна Рада України постановляє: розірвати дипломатичні відносини з Російською Федерацією, що встановлені відповідно до Протоколу "Про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією", підписаному 14 лютого 1992 року у м. Мінську.

На даний час, на доручення Глави Української держави МЗС України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права, відкликало до Києва тимчасового повіреного у справах України в Російській Федерації і розпочало евакуацію українського посольства в Москві.

Відтак, у даній справі, суд позбавлений можливості, здійснити процедуру повідомлення відповідача, що є громадянином російської федерації, щодо поданого до нього позову про розірвання шлюбу через дипломатичні канали, у відповідності до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень та інших норм міжнародного права, оскільки, будь-який інший спосіб розгляду даної справи, без повідомлення відповідача щодо наявного провадження відносно нього у Лозівському міськрайонному суді Харківської області, буде суперечити процесуальному алгоритму, що передбачений ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 Цивільного Кодексу України, якщо цивільні відносини неврегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором,вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Крім того, відповідно до ст. 58 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні.

Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затв. Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002 р.).

Відповідно до наказу Мін`юсту №52/5 від 18.10.2000 р. (в ред. від 18.11.2003 р. №140/5) «Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження легалізації в Україні шлюбу, укладеного на території російської федерації між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суду не надано.

Таким чином, з огляду на викладене, та у зв`язку з відсутністю дипломатичних відносин з країною агресором та норм національного та міжнародного права щодо врегулювання цивільних правовідносин між сторонами у період російської наступальної операції, що є нападом на суверенітет та територіальну цілісність України, грубим порушенням Статуту ООН та основоположних норм і принципів міжнародного права, суд приходить до висновку, про повернення даної заяви позивачу ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 185, 259-261, 353 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає його повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя Наталія ЦЕНДРА