Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2023 р.

м. Київ

справа № 755/5619/23

провадження № 2/755/3524/23

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить зобов`язати ОСОБА_2 спростувати розміщену ним в об`яві (зверненні до власників квартир ЖБК «Арсеналець- 24») недостовірну та таку, що не відповідає дійсності інформацію про те, що ОСОБА_1 не сприяє стягненню через суди боргів з боржників ЖБК «Арсеналець- 24», що вона блокує укладання договору з новим бухгалтером, що вона написала, що бухгалтерка не вартує ціни паперу, на якій записана; що через неї борги ЖБК «Арсеналець- 24» стрімко зростають; що ЖБК «Арсеналець- 24» можуть оголосити банкрутом і за безцінь продати, а власники квартир ЖБК «Арсеналець- 24» втратять своє житло; що єдиний спосіб уникнути цього, це обрати нового голову на загальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24», шляхом розміщення відповідної об`яви по АДРЕСА_1 та усної об`яви про це на найближчих загальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24»; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати розміщену ним в протоколі загальних зборів ЖБК «Арсеналець- 24» від 20.11.2023 року недостовірну та таку, що не відповідає дійсності, інформацію про те, що найбільший боржник кооперативу, ОСОБА_3 , розрахується лише після переобрання голови ЖБК «Арсеналець- 24» ОСОБА_1 , а також, оголошення ним що без переобрання не буде опалення в будинку по АДРЕСА_1 , шляхом розміщення відповідної об`яви по АДРЕСА_1 та усної об`яви про це на найближчих загальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24»; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну та таку, що не відповідає дійсності інформацію, яку він оголосив на зальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24» 09.04.2023 року, про те, що голова ЖБК «Арсеналець- 24» ОСОБА_1 та бухгалтер ЖБК «Арсеналець- 24» ОСОБА_9 «воруют», шляхом розміщення відповідної об`яви по АДРЕСА_1 та усної об`яви про це на найближчих загальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24»; заборонити ОСОБА_2 поширювати інформацію, якою порушуються особисті немайнові права ОСОБА_1 ; винести окрему ухвалу та спрямувати її до Дніпровського УП НП у м. Києві з метою притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП через образливу поведінку стосовно ОСОБА_1 на зальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24», 09.04.2023 року та за ст. 173-1 КУпАП за поширення неправдивих чуток, що можуть викликати паніку серед власників квартир ЖБК «Арсеналець- 24», в об`яві (зверненні до власників квартир ЖБК «Арсеналець- 24»); зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати моральну шкоду завдану ОСОБА_1 ; всі судові витрати понесені ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 на її користь.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 з групою осіб, займається цькуванням та переслідуванням позивача, зведенням наклепів на неї та поширенням неправдивої інформації про позивача та її діяльність на посаді голови ЖБК «Арсеналець- 24». Відповідач переслідує позивача з метою змусити підписати трудовий договір з його «бухгалтером» який не має відповідної освіти, кваліфікації, досвіду роботи на посаді. Зокрема 03.04.2023 року біля 18.45, відповідач переслідував позивача, питаючи коли приїжджати його «бухгалтеру» й припинив лише тоді, коли його зупинили перехожі, проте, згодом, біля під`їзду завдав позивачу побоїв, смикав її за капюшон куртки, бив кулаками по голові та спині й припинив лише тоді, коли побачив мешканку квартири АДРЕСА_1 . У месенджері «Telegram», за адресою - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач розмістив відео переслідування позивача, що додається, а ОСОБА_4 , мешканець квартири АДРЕСА_3 , розмістив підбурюючий до замовного вбивства позивача допис, а саме - «Може ОСОБА_1 заказати?». На загальних зборах у листопаді 2023 року ЖБК «Арсеналець- 24», протокол загальних зборів кооперативу від 20.11.2023 року, відповідач доповів, що найбільший боржник кооперативу, ОСОБА_3 , розрахується лише після переобрання позивача, а також, що без цього не буде опалення в будинку, здійснюючи психологічний тиск на членів кооперативу та маніпулюючи їх свідомістю, налаштовуючи їх проти позивача. Про що позивачем подана заява про скоєння злочинів від 07.04.2023 року Начальнику Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, зареєстрована Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві за N° 13965 10.04.2023 року. Крім того, відповідач розміщував об`яви біля будинку АДРЕСА_1 , про групу у месенджері «Telegram» за адресою - ІНФОРМАЦІЯ_1 , названу ним ЖБК «Арсеналець-24», де відповідач розмістив відео переслідування позивача, а ОСОБА_6 , мешканець квартири АДРЕСА_3 , розмістив підбурюючий до замовного вбивства позивача допис, а саме - «Може ОСОБА_1 заказати?». В іншій об`яві, що додається, міститься негативна та неправдива інформація про позивача та її діяльність на посаді голови ЖБК «Арсеналець- 24» з закликом її переобрання на загальних зборах 09.04.2023 року. Починаючи з 01.04.2023 року по 09.04.2023 року, відповідач агітував мешканців будинку по АДРЕСА_1 переобрати позивача, не даючи їм проходу, стоячи прямо в дверях під`їзду, змушуючи їх читати розміщену ним об`яву з наклепами на позивача та пояснюючи, що її необхідно здихатися за будь-яку ціну. Зокрема, в цій об`яві зазначено, що позивач не стягує через суди борги з боржників, що не відповідає дійсності, оскільки за її участі, як голови кооперативу, отримано рішення судів на загальну суму більше 100 000 гривень, а також накладено арешт на майно боржників, зокрема ОСОБА_3 та пані ОСОБА_7 , мешканки квартири АДРЕСА_4 . Зазначено, що позивач написала, що бухгалтерка не вартує ціни паперу, на якій записана, що не відповідає дійсності, є неправдивою інформацією, введенням в оману й наклепом на позивача, що через позивача нібито борги ЖБК «Арсеналець- 24» стрімко зростають, що є абсурдом, і, як наслідок, ЖБК можуть оголосити банкрутом і за безцін продати, а мешканці втратять своє житло, це стосується всіх квартир, а не тільки боржників, що є неправдивою інформацією і введенням в оману членів кооперативу. А «Єдиний спосіб уникнути цього, це обрати нового голову на загальних зборах ЖБК», що є маніпуляцією свідомістю членів кооперативу та психологічним тиском на них, зловживанням впливом, поширенням панічних настроїв. Підписавши своє звернення ініціативною групою мешканців будинку, а не власним ім`ям, відповідач не заперечує факт переслідування позивача, цькування, розпалювання ненависті особисто до позивача та ворожнечі по відношенню до неї, зведення наклепів, завдання побоїв, 09.04.2023 року, на зальних зборах ЖБК «Арсеналець- 24», ліз, чіплявся до позивача, намагаючись здійснювати психологічний тиск на неї та залякувати застосуванням фізичного насилля та впливу щодо позивача, демонструючи готовність до такого застосування. Наслідком цих дій став, інфаркт міокарда, який позивач нещодавно пережила.Такими діями відповідача, позивачу завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 5 607 900 гривень 00 копійок. Крім того, відповідач на загальних зборах кооперативу 09.04.2023 року при всіх ображав позивача, називаючи «дурою», тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

01 травня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 17-19)

08 червня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва письмове клопотання позивача про зміну порядку розгляду справи залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 01 травня 2023 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України), кожен має право на повагу до його гідності (ч. 1 ст. 28 Конституції України).

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Основний Закон України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як убачається з матеріалів справи, згідно даних Протоколу загальних зборів членів ЖБК «Арсеналець-24» від 20.11.2022 року, перед голосуванням за прийняття нових членів ЖБК виникли питання до ОСОБА_3 стосовно термінів погашення боргів перед ЖБК, ОСОБА_3 зобов`язався, що погасить свої борги перед ЖБК в місячний строк, за умови обрання нового голови правління. Голова зборів ОСОБА_2 запропонував проголосувати за прийняття в члени ЖБК ОСОБА_3 . Проголосували «За» - 54 особи, «Проти» - 1 особа, голова ЖБК ОСОБА_1 , тому що ОСОБА_3 найбільший боржник. Голова зборів ОСОБА_2 запропонував кандидатуру ОСОБА_8 , який попередньо дав згоду обиратися на посаду голови ЖБК, чинна голова ОСОБА_1 запропонувала свою кандидатуру. За кандидатуру ОСОБА_8 проголосували «За» - 57 осіб, «Утрималась» - 1 особа чинна голова ЖБК ОСОБА_1 . Голова зборів ОСОБА_2 запропонував проголосувати за обрання головою правління ЖБК ОСОБА_1 . Проголосували «За» - 0 осіб, «Проти» - 56 осіб, «Утримались» - 2 особи. Голова зборів ОСОБА_2 оголосив вважати обраним головою правління ЖБК «Арсеналець-24» ОСОБА_8 та попросив членів ЖБК підтвердити своїм підписом на бланку свій вибір. (а.с. 9-13)

Крім того, до матеріалів справи долучено фотокопію «Звернення до власників квартир ЖБК «Арсеналець-24» від імені мешканців будинку, яке не містить підпису, а також наявний заявлений позивачем відеозапис. (а.с. 7, 8)

За даними Виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 235471 від 18.04.2023 року, складеної КНП «Київська міська клінічна лікарня № 3», ОСОБА_1 17.04.2023 року була госпіталізована, дата виписки 18.04.2023 року; діагноз: нестабільна стенокардія, постінфарктний дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ стадії, 2 ступеню, ризик 4. Пацієнтка категорично наполягала на виписці у зв`язку з покращенням самопочуття. (а.с. 14)

Частина 1 ст. 34 Конституції України визначає, що кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 30 Закону України «Про інформацію»).

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

При образі винний принижує честь і гідність особи шляхом висловлювання нецензурних чи брутальних слів, вчиненням непристойних або насильницьких дій (жесту та ін.), або дає непристойну оцінку особистим якостям чи поведінці особи у формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми.

Основна різниця між образою і наклепом полягає в характері посягання на честь і гідність особи. При образі винний дає оцінку особистих якостей особи, його поведінки, причому це може відбуватися й віч-на-віч, тоді як при наклепі йдеться про поширення серед інших осіб вигаданих «фактів», які ганьблять особу. При образі обов`язковою ознакою є непристойність форми, тоді як при наклепі така ознака частіш за все відсутня.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція добропорядності). (ч. 3 статті 277 Цивільного кодексу України)

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. (абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1)

Захист честі, гідності і ділової репутації - право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам.

Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, зокрема, мережі Інтернет викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, форумах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред`явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім`ї або іншого родича, який помер.

Зобов`язаними суб`єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача.

Особа, стосовно якої поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди її інтересам, честі, гідності або діловій репутації, має право крім спростування таких відомостей вимагати також відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням.

Крім того, за положенням ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 30 Закону України «Про інформацію») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» , ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Так, відповідно до практики ЄСПЛ слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Таке розуміння змісту статті 277 Цивільного кодексу України узгоджується із прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), пункт 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. (Постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року м. Київ, Справа № 308/2695/15-ц, Провадження № 61-5012св18)

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно п. 18. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно роз`яснень п. 19. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав у задоволенні вимог позивача щодо визнання недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача та які визначені позивачем як ображаюча інформація, що порочить її гідність, честь та ділову репутацію, у контексті наведених позивачем обставин, та, надавши оцінку зазначеним твердженням, суд не убачає в них фактичних даних, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема алегорій, такі висловлювання не містять ознаки наклепу, містять критичну оцінку певних фактів та мають ознаки оціночних суджень, що не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, тому заявлені позивачем оціночні судження не підлягають спростуванню в межах розгляду даної справи, при цьому позивач не позбавлена права на відповідь, а також на власне тлумачення у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Таким чином, слід зауважити, що предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів особи не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту розповсюдження саме відповідачем відносно позивача інформації, яку позивачем визнано як недостовірну та таку, що принижує її честь і гідність, розміщену у долученому до матеріалів справи «зверненні», та досліджені докази не є доказами в розумінні статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, так як не є достовірними даними з яких можна встановити дійсні обставини, не є офіційними документами на підтвердження їх розміщення безпосередньо відповідачем.

За нормою ст. 269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації.

Таким чином, з урахуванням вимог позивача в частині стягнення на її користь моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок розповсюдженням інформації, яка полягає у приниженні честі, гідності і ділової репутації, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору відповідачем не порушено норми чинного законодавства, а отже, не були порушені законні права позивача. Тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Крім того, суд визнає необґрунтованою вимогу позивача про постановлення судом окремої ухвали та спрямування її до Дніпровського УП НП у м. Києві з метою притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, оскільки суд не наділено вказаними повноваженнями в межах розгляду даного спору.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на відмову у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, розподілу не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації , ст. ст. 3, 28, 34, 64 Конституції України, ст.ст. 269, 277, 297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08 червня 2023 року.

Суддя: В.І. Галаган