ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року м. Чернівці Справа № 716/1032/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Кулянда М.І.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2023 року, ухваленого під головуванням судді Сірик І.С., дата виготовлення повного тексту рішення 28 лютого 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 02.03.2020 року між ним та представником відповідача ОСОБА_4 укладено попередній договір, згідно умов якого сторони зобов`язувалися в майбутньому до 01.07.2021 року укласти основний договір, а саме, договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0438 га, кадастровий номер :03:001:3746, за ціну та на умовах, визначених цим договором.

Вказував, що до підписання попереднього договору, 28.02.2020 року ним було передано відповідачу аванс в розмірі 10 000 дол. США, а після підписання 09.03.2020 року та 20.07.2021 року по 15 000 дол. США, тобто вказані кошти в розмірі 40 000 дол. США були авансуванням купівлі-продажу будинковолодіння.

Стверджує, що основний договір укладено не було по різним причинам, а на його звернення в добровільному порядку повернути зазначені кошти ОСОБА_2 відмовився, зазначене стало підставою звернутися до суду із зазначеним позовом.

Посилаючись на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просив суд позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 40 000 дол. США та понесені судові витрати.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Провадження №22-ц/822/385/23

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 40 000 дол. США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду стороною відповідача подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, судом не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі наводить обставини справи та вказує, що між сторонами дійсно 02.03.2020 року було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, а також ОСОБА_1 передав ОСОБА_4 , який представляв ОСОБА_2 , 245 900 грн.

01.07.2021 року ОСОБА_1 до нотаріуса не з`явився та в телефонному режимі просив надати йому час до кінця липня 2021 року, і в разі, якщо останній не розрахується, він звільнить будинок, кошти передані як завдаток залишаться у ОСОБА_2 , а в подальшому сторони домовилися, що ОСОБА_1 розрахується за будинок до грудня 2021 року, а якщо ні, то передані кошти власнику будуть зараховані як плата за користування будинком.

Так, в попередньому договорі обумовлено, що до підписання цього договору у відповідності до ст.546 ЦК України для забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_4 прийняв завдаток в рахунок виконання основного договору 254 900 грн (10 000 дол. США на час посвідчення договору).

Крім іншого, в п.7 Попереднього договору сторони обумовили, що у відповідності до ст.571 ЦК України у випадку відмови покупця від покупки зазначеного в договорі нерухомого майна, зазначена п.3 договору сума завдатку залишається у продавця.

Решта грошових коштів, переданих ОСОБА_2 09.09.2020 року та 20.07.2021 року в розмірі по 15 000 дол. США, були передані не в рамках договору, а як грошові кошти в рахунок оренди вказаного житлового будинку.

З урахуванням наведеного, з посиланням на те, що саме з вини позивача не було укладено основний договір купівлі-продажу, у ОСОБА_2 відсутні зобов`язання перед ОСОБА_1 , а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відзиви до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків..

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги суд вказав, що виходячи з того, що договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було, тому передані позивачем грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається та сторонами визнається й не спростовується, що 02.03.2020 року між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_2 , на підставі довіреності, посвідченій 28.02.2020 року Балан Р.Б., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу по реєстру за № 400, з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони, було укладено нотаріально посвідчений Попередній договір (а.с.9).

За умовами Попереднього договору сторони зобов`язувалися в майбутньому, в термін до 01.07.2021 року укласти основний договір, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами під №11, загальна площа якого 287.80 кв.м, в тому числі житлова площа 96.20 кв.м, що розташований у АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0438 га, кадастровий номер :03;001:3746, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована у Чернівецькій області Сторожинецького району с. Годилів.

Пунктом 2 Попереднього договору сторони обумовили наступні істотні умови Основного договору, а саме ціну нерухомого майна у розмірі 145 000 дол. США та те, що строк укладення Основного договору та продажна вартість нерухомого майна може бити змінена за попередньою взаємною згодою сторін.

Відповідно до п.3 Попереднього договору, до підписання цього договору, у відповідності до ст.546 ЦК України, для забезпечення свого зобов`язання, ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_4 для ОСОБА_2 прийняв завдаток в рахунок виконання основного договору в розмірі 245 900 грн, що на час посвідчення цього договору згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 10 000 дол. США.

У п.4 Попереднього договору (продавець зобов`язується) було, крім іншого, обумовлено, що у випадку невиконання своїх договірних зобов`язань повернути покупцю отриману суму завдатку, еквівалентну 10 000 дол. США на час її повернення, та сплатити неустойку у розмірі суми завдатку (а.с.9/зворот).

Як вбачається з розписок, 28.02.2020 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах власника будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , отримав завдаток в сумі 10 000 дол. США в рахунок купівлі будинку (а.с.11).

09.03.2020 ОСОБА_4 отримав 15000 дол. США від ОСОБА_1 в рахунок купівлі будинку по АДРЕСА_1 , загальна сума 25 000 дол. США, залишок 120 000 дол. США (а.с.11-зворот).

20.07.2021 ОСОБА_2 отримав 15000 дол. США від ОСОБА_1 в рахунок купівлі будинку по АДРЕСА_1 , загальна сума склала 40 000 дол. США, залишок 105 000 дол. США (а.с.10).

На день звернення до суду основний договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

На відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст.571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

За приписами ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передані позивачем грошові сума у загальному розмірі 40 000 дол. США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Враховуючи наведене та положення ст.570 ЦК України суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що сума, яка названа в Попередньому договорі та розписці від 28.02.2020 року завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених ст.570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Не заслуговує на увагу позиція апелянта про те, що між сторонами був укладений попередній договір від 02.03.2020 року, в якому сторони обумовили отримання еквівалент 10 000 дол. США та майбутні платежі як завдаток, оскільки 10 000 дол. США були отримані до укладення будь-якого договору (навіть попереднього), що не створює передумов для визнання попереднього договору за формою змішаного (як договору завдатку і попереднього про наміри), оскільки в момент нібито досягнення згоди про завдаток ніяких коштів передано не було.

Посилання сторони апелянта на те, що саме з вини сторони позивача не уклали основний договорів, а тому ОСОБА_1 втратив право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року, справа №461/5297/16-ц, від 17.06.2021 року, справа №711/5065/15-ц.

Не підтверджені належними та допустимими доказами доводи апелянта про те, що 10000 дол. США, отримані 28.02.2020 року за розпискою від ОСОБА_1 , були повернуті ОСОБА_2 і одночасно останнім отримано від ОСОБА_1 02.03.2020 року в момент підписання Попереднього договору еквівалент в сумі 245900 грн, оскільки письмових документів таким фактам не має, а показами свідків зазначені обставини доводитися не можуть.

Відносно доводів апеляційної скарги з приводу того, що кошти в розмірі 15 000 дол. США, передані 20.07.2021 року нібито в рахунок оренди вказаного вище житлового будинку, то колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст.762 ЦК України).

Згідно зі ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст.764 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження укладення договору оренди житлового приміщення з усіма істотним умовами, необхідними для його укладення, такі доводи апеляційної скарги є безпідставними та судом відхиляються.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові ВС від 17 червня 2021 року у справі №711/5065/15-ц.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Кулянда М.І.