Провадження № 2/369/948/23
РІШЕННЯ

Іменем України

29.05.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Світлак Ю. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 369/14561/21 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства», третя особа Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 24 квітня 2021 року, перебуваючи за кермом автомобіля «VOLVO XC 90», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись в м. Боярка по вулиці Гоголя поблизу будинку 39/40 здійснив наїзд у вибоїну. Зупинивши автомобіль та оглянувши його, позивач виявив значні пошкодження, отримані автомобілем внаслідок наїзду на вибоїну, в зв`язку з чим викликав поліцію для того, щоб зафіксувати вибоїну, її розміри та в подальшому звернутися до відповідальної особи для стягнення матеріальної шкоди, отриманої внаслідок наїзду на вибоїну.

Прибувши за місцем виклику, працівник поліції СРПП №1 Фастівського РУП у Київській області Барковський О. О. склав відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 081293, за змістом якого ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «VOLVO XC 90», державний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху у темну пору доби, скоїв наїзд на вибоїну, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Для ремонту автомобіля позивач звернувся 28 квітня 2021 року до ТОВ «Вікінг Моторс». Під час огляду автомобіля було встановлено деформування колісних дисків, а також пошкодження двох шин, які внаслідок цього стали непридатні для подальшої безпечної експлуатації. В зв`язку з цим позивач придбав у ФОП ОСОБА_3 дві автомобільні шини Pirelli Scorpion Verde 275/5 R22 104W на суму 16 880,00 грн.

За шиномонтажні роботи, балансування коліс та ремонт легкосплавного колісного диска позивачем було сплачено 5 560,00 грн. Таким чином, загальний обсяг понесених позивачем збитків складає 22 440,00 грн.

Позивач вказує, що обов`язок з утримання дорожньої мережі, яка перебуває у комунальній власності у м. Боярка, покладений на КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства», в зв`язку з чим ним було направлено відповідачу претензію з проханням відшкодувати понесені позивачем збитки у розмірі 22 440,00 грн внаслідок невиконання належним чином посадових обов`язків службовими особами підприємства-відповідача, відповідальних за належне утримання вулично-дорожньої мережі м. Боярка.

Станом на час звернення з цим позовом матеріальні збитки відповідачем не були відшкодовані.

Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідальною службовою особою, на яку покладено обов`язок з утримання належного стану дорожнього покриття у м. Боярка, є заступник начальника управління з балансоустрою м. Боярка Трофімов П. В.

Позивач наголошує також на тому, що за аналогічних обставин 11 січня 2018 року інспектором Києво-Святошинського Відділу поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 325037 відносно ОСОБА_4 за частиною четвертою статті 140 КУпАП, як особи, відповідальної за утримання вулично-дорожньої мережі м. Боярка, яка порушила правила, норми та стандарти, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки своєчасно не ліквідувала вибоїну глибиною 10 см на вул. Шевченка, 164, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої автомобіль Mersedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження. За результатами розгляду цього протоколу від 12 лютого 2018 року Києво-Святошинським районним судом було прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлено вину ОСОБА_4 у скоєному та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

З метою відшкодування понесених матеріальних збитків внаслідок описаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 вже звертався до суду з відповідним позовом та за результатами судового розгляду за цим епізодом його позовні вимоги були задоволені.

ОСОБА_1 також наполягає на тому, що зазнав моральних страждань внаслідок подій, пов`язаних з доржньо-транспортною пригодою та подальшим ремонтом автомобіля, які сталися через невиконання відповідачем покладених на нього обов`язків, а отже просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює у 20,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просить суд:

- стягнути з КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 22 440,00 грн;

- стягнути з КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20,00 грн

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

У лютому 2022 року до суду надійшов відзив КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» на позовну заяву, в якій відповідач зазначає, що позивачем не доведено у передбачений законом спосіб, що потрапляня саме у цю вибоїну нанесло шкоду його автомобілю. Відповідач переконаний, що механічних пошкоджень автомобіль позивача міг зазнати до потрапляння у вищезгадану вибоїну, а звернути увагу на стан коліс належного йому автомобіля позивач міг саме після настання дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, відповідач не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між його діями та понесеною матеріальною шкодою позивача. Також відповідач спростовує відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту завдання шкоди транспортному засобу позивача та її дійсний розмір. Такі обставини на переконання відповідача мають бути підтверджені шляхом надання відповідного висновку експерта з приводу стану транспортного засобу. Крім того, відповідач вважає недоведеним факт потреби у придбанні нових шин та ремонту колісного диска, оскільки позивачем не надано доказів неможливості подальшої експлуатації вказаних деталей та відповідно потреби у придбанні нових деталей чи ремонту старих. Враховуючи вищенаведене, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити у їх задоволенні.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце слухання справи сповіщена належним чином, причини неявки не повідомила.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи учасників справи, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 24 квітня 2021 року близько 20:25 год, керуючи автомобілем «VOLVO XC 90», державний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху у темну пору доби, скоїв наїзд у вибоїну. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження. Такі дії ОСОБА_5 були кваліфіковані працівником поліції як порушення пунктів 12.1, 12.2 ПДР, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 081293.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 081293 та за результатами розгляду закрито провадження у справі відносно ОСОБА_5 внаслідок відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

З метою усунення механічних пошкоджень та приведення автомобіля до стану, придатного для користування, позивач звернувся до ТОВ «Вікінг Моторс» за наданням послуг з шиномонтажу та балансування двох коліс, а також ремонту легкосплавного колісного диска на суму 5 560,00 грн. Також позивачем були перераховані кошти на банківський рахунок ФОП ОСОБА_3 у розмірі 16 880,00 грн з призначенням платежу «Згідно рахунку від 28 квітня 2021 року (колеса R22)».

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вважає, що внаслідок неправомірних дій з боку відповідача щодо забезпечення належного стану дорожнього покриття за місцем настання дорожньо-транспортної пригоди йому було заподіяно майнову шкоду.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Результат аналізу статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху (частина третя статті 14 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, у тому числі, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Згідно з абзацом 7 частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні (частина перша статті 24 Закону України «Про дорожній рух»).

У частині першій статті 16 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються «червоними лініями». Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» вулиці не допускається.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про автомобільні дороги» до основних обов`язків органів місцевого самоврядування щодо управління функціонування і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, зокрема, належить: забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають, зокрема, за стан вулиць і доріг та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів.

Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі Єдині правила), ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані, зокрема: постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух (пункт 11 Єдиних правил).

У пункті 25 зазначених Єдиних правил встановлено, що власники та користувачі земельних ділянок, а також власники (користувачі) малих архітектурних форм, інженерних комунікацій, що розташовані в межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг, зобов`язані, зокрема: утримувати в належному стані зелені насадження, охоронні зони інженерних комунікацій, тротуари, обладнані стоянки автомобілів, трамвайне полотно та інші елементи дорожніх об`єктів; забезпечувати належний технічний стан інженерних комунікацій, обладнання, споруд та інших використовуваних елементів дорожніх об`єктів відповідно до їх функціонального призначення та діючих нормативів; у разі виявлення небезпечних умов в експлуатації споруд і об`єктів, їх аварій і руйнувань, що призвели до виникнення перешкод у дорожньому русі або загрожують збереженню елементів дорожніх об`єктів, негайно повідомляти власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, а також уповноважений підрозділ Національної поліції; дотримувати вимог діючих норм і правил щодо охорони дорожніх об`єктів.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

З доданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди внаслідок наїзду автомобіля «VOLVO XC 90», державний номер НОМЕР_1 у вибоїну автомобіль отримав механічні пошкодження. Автомобіль належить на праві власності ОСОБА_1 . Вказані відомості встановлені працівником поліції та занесені до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 081293, а в матеріалах справи відсутні документи на спростування цієї інформації.

Отже, шкода була завдана майну позивача шляхом наїзду автомобіля в вибоїну на дорозі, наявність якої зумовлюється неналежним виконанням відповідальною особою обов`язку щодо забезпечення належного стану дорожнього покриття.

Рішенням Боярської міської ради від 12 липня 2016 року № 13/426 «Про прийняття автомобільних доріг до комунальної власності територіальної громади м. Боярка» прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Боярка автомобільні дороги згідно зі списком, до якого входить і вулиця Гоголя, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода.

Пунктом 2 цього ж рішення визначено балансоутримувачем дороги на вулиці Гоголя у м. Боярка комунальне підприємство «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства».

Таким чином, судом встановлено факт заподіяння шкоди майну позивача через неналежний стан дорожнього покриття на вулиці Гоголя, відповідальним за яке є КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства», а відповідачем такі відомості не заперечуються та не спростовуються.

Щодо розміру заподіяної шкоди суд дійшов такого висновку.

З доданих до позову доказів вбачається, що позивачем були замовлені послуги з шиномонтажу та балансування двох коліс, а також ремонту легкосплавного колісного диска на суму 5 560,00 грн. Також позивачем були перераховані кошти на банківський рахунок ФОП ОСОБА_3 у розмірі 16 880,00 грн з призначенням платежу «Згідно рахунку від 28 квітня 2021 року (колеса R22)».

Відповідно до вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд в розумінні статті 81 ЦПК України не уповноважений визнавати наявність чи відсутність обставин на підставі припущень. Таким чином, навіть за умови відносної очевидності тих чи інших обставин суд, виконуючи покладені на нього завдання з захисту прав фізичних та юридичних осіб, в контексті принципу змагальності цивільного судочинства, безсторонності та неупередженості зобов`язаний визнавати наявність чи відсутність обставин, на які особа посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, за наявності достатніх доказів, які дають можливість обґрунтовано стверджувати про достовірність обставин, якими особа обґрунтовує свої вимоги.

Так надані позивачем докази не є достатніми в розумінні статті 80 ЦПК України.

Позивачем не надано доказів впливу на його матеріальний стан шляхом оплати послуг з шиномонтажу та ремонту легкосплавного колісного диска. Наданий ОСОБА_1 рахунок № НОМЕР_3 від 25 квітня 2021 року не містить відомостей про оплату зазначених в ньому послуг, натомість містить інформацію про орієнтовані обсяг та вартість послуг, які бажав замовити клієнт.

Стосовно копії платіжного доручення від 30 квітня 2021 року № 140 суд зазначає, що з цього документу можливо встановити факт безготівкового перерахування ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 16 880,00 грн. Натомість, зі змісту доказу неможливо встановити, який товар та в якій кількості було придбано позивачем.

Не містять матеріали справи висновку уповноваженої особи про розмір матеріальної шкоди, отриманої автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищенаведене, суд не уповноважений на підставі припущень, необґрунтованих належним чином доказами втручатися у право власності на майно, а саме на грошові кошти відповідача шляхом зобов`язання його відшкодувати ОСОБА_1 витрати на ремонт належного йому автомобіля, який отримав ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства», третя особа Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Фінагеєва