Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3084/23 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 57 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Радченка С.В.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/3084/23 за позовом ОСОБА_1 до голови Житомирської міської ради Сухомлина Сергія Івановича про захист цивільного права, визнання незаконним рішення дії чи бездіяльності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Ю.І. Драча у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом та просила визнати незаконними рішення, дії та бездіяльність посадової особи, голови Житомирської міської ради Сухомлина С. І. при розгляді заяви від 10 лютого 2022 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 110500,00 грн моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що при розгляді її заяви від 10.02.2022 відповідачем було порушено цивільні права позивача. Це проявляєтья в порушенні строків розгляду вказаної заяви та відсутності висновків спеціалістів щодо попереднього розгляду матеріалів, який застосовується при складенні проекту рішення про відмову в наданні дозволу щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Висновок, що містяться в листі від 20.09.2022 № 25/Д 136із не відповідає нормам чинного законодавства. Складаючи висновок про відмову надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не були враховані документи, що були долучені до заяви від 10.02.2022. Також не було враховано рішення сесії міської ради від 28.05.2003 № 193 та рішення 15 сесії міської ради. Зазначає, що проект рішення про відмову в задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не містить дати її складання. Вказує, що висновок Виконавчого комітету міської ради в листі від 26.02.2021 № 25/Д 117із не відповідає дійсності. Проект рішення про відмову в задоволенні заяви, який був підписаний заступниками міського голови, оформлений з істотними порушеннями чинного законодавства та незаконно переданий листом від 20.04.2022 № 135/1/12 міському голові для включення в порядку денного та оприлюднення. Вказує, що допущеними 13 порушеннями законодавства їй заподіяно моральну шкоду, яка проявлялась в погіршенні стану її здоров`я, душевних страждання, які позбавили можливості у реалізації її звичок та бажань, та спричинило погіршення відносин з оточуючими людьми та інші наслідки негативного характеру. Враховуючи вищенаведені обставини моральну шкоду оцінила в розмірі 110 500 грн та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2023 у відкритті провадження відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2023 року скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції незаконно відмовив позивачу у доступі до правосуддя. ОСОБА_1 вважає, що подана до суду позовна заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказує, що викладений в оскаржуваній ухвалі висновок суду не відповідає обставинам позовної заяви. Зазначає, що відмова у відкритті провадження у справі не відповідає нормам чинного законодавства та обмежує її цивільні права та інтереси.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідач до апеляційного суду також не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Неявка учасників справи не перешкоджає її розгляду (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2023 року вбачається, що 10 лютого 2022 року ОСОБА_1 було складено та подано до Житомирської міської ради клопотання про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у межах норм безоплатної передачі у розмірі 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до п.6 ст.118 Земельного кодексу України.

До клопотання позивачкою було долучено викопіювання, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, фотографії забудови, акт обстеження земельної ділянки від 30 квітня 2013 року.

Рішенням двадцятої сесії восьмого скликання Житомирської міської ради від 14.07.2022 № 541 ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на підставі Земельного кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про Державний земельний кадастр», «Про землеустрій», «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що при розгляді справи підлягають з`ясуванню обставини правомірності ( неправомірності) дій відповідача під час розгляду клопотання ОСОБА_1 від 10.02.2022 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Разом з цим, предметом спору не є сама земельна ділянка або права власності або користування пов`язані з нею. Тому суд вважає, що даний спір є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Як визначено ч.1 ст.18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Так, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 ч.1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У п.7 ч.1 ст.4 КАС зазначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З наведеного вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що при розгляді її заяви від 10.02.2022 відповідачем не було дотримано вимог чинного законодавства, зокрема, не здійснено контроль за розглядом заяви позивача, у зв`язку з чим їй неправомірно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, порушено строки і процедуру розгляду клопотання, внаслідок чого порушено її права та заподіяно моральну шкоду.

Таким чином, при вирішенні судом позовних вимог у цій справі, передусім підлягає дослідженню правомірність дій відповідача при розгляді заяви ОСОБА_1 від 10.02.2022 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що охоплює собою встановлення судом обставин дотримання процедури розгляду клопотання, та надання оцінки правомірності прийнятого за її результатами рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача. При цьому, такі обставини не пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб.

В свою чергу, вимога про стягнення моральної шкоди підлягає розгляду адміністративним судом за правилами ч.5 ст.21 КАС України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Щодо вимоги ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про постановлення окремої ухвали щодо судді Драча Ю.І., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною десятою статті 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі

№ 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказала, що постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки у їхній діяльності під час вирішення спору.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 квітня 2018 року у справі

№ 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначив, що

при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду

і є його правом, а не обов`язком.

Тобто, постановлення окремої ухвали є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності,

а також причини та умови, що цьому сприяли.

Право суду на постановлення окремої ухвали пов`язане з наявністю у нього на розгляді конкретної справи та у разі виявлення порушень, допущених судом нижчої інстанції при розгляді цієї справи.

Встановлено, що зазначена справа перебувала в провадженні судді Корольовського районного суду м. Житомира Драча Ю.І., який був визначений головуючим суддею згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023 та здійснював розгляд справи, керуючись нормами цивільно-процесуального законодавства, що вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, в межах наданих йому законом повноважень.

Водночас, ОСОБА_1 , не погоджуючись із процесуальним рішенням судді, скористалася своїм правом на його апеляційне оскарження та звернулася із апеляційною скаргою до Житомирського апеляційного суду у визначеному законом порядку. Апеляційний суд не встановив порушень, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали в цій справі, у зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали є безпідставними.

З урахуванням обставин справи та змісту заявлених вимог, колегія суддів вважає ухвалене по справі судове рішення законним та обґрунтованим.

Таким чином, апеляційна скарга не містить жодних доводів стосовно помилковості висновку суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для її скасування, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді: