ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 травня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/1824/21

Головуючий у першій інстанції Іващенко І. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/724/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року (проголошено о 11:54, повний текст складено 02.02.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» про стягнення поворотної фінансової допомоги, 3% річних та інфляційних витрат, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» до ОСОБА_1 про визнання недійсними укладених ними договорів про надання поворотної фінансової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» (далі - ТОВ «Промінь»), в якому просив стягнути з відповідача на його користь:

- заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 01/08-2019-1 від 01.08.2019 в сумі 106 611,32 грн основної заборгованості, 3 % річних в розмірі 4 027,11 грн, інфляційні збитки в сумі 12 079,03 грн, а всього 122 717,46 грн;

- заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 19/06-2019 від 19.06.2019 в сумі 273 000,00 грн основної заборгованості, 3 % річних в розмірі 11 274,48 грн, інфляційні збитки в сумі 29 101,80 грн, а всього 313 376,28 грн;

- заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 20/06-2019 від 20.06.2019 в сумі 689 005,86 грн основної заборгованості, 3 % річних в розмірі 28 398,36 грн, інфляційні втрати в сумі 73 447,93 грн, а всього 790 852,15 грн.

Позов обґрунтовував тим, що між сторонами були укладені вказані вище договори, відповідно до умов яких позивач як позикодавець передав, а ТОВ «Промінь», як позичальник прийняв грошові кошти в загальній сумі 1 068 617,18 грн, які зобов`язувався повернути у строк та на умовах, визначених договорами.

Зазначав, що позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі шляхом перерахування на користь відповідача сум квитанціями до прибуткового касового ордеру та частково шляхом внесення на поточний рахунок відповідача.

Указував, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, не повернув позичені кошти, чим порушив права позивача та норми ст. 526, 626, 628, 1046, 1049 ЦК України.

Уважав, що крім основної суми боргу, отриманої відповідачем згідно з договорами про надання поворотної фінансової допомоги, позивач мав право, відповідно до ст. 625 ЦК України, на стягнення з позичальника інфляційних втрат та 3 % річних.

У грудні 2021 року ТОВ «Промінь» звернулось до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило визнати недійсними укладені між сторонами:

- договір про надання поворотної фінансової допомоги № 19/06-2019 від 19.06.2019;

- договір про надання поворотної фінансової допомоги № 20/06-2019 від 20.06.2019;

- договір про надання поворотної фінансової допомоги № 01/08-2019-1 від 01.08.2019.

Позов обґрунтований тим, що між ОСОБА_1 (продавець) і ОСОБА_2 (покупець) 18.06.2019 укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Промінь», нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 3146, за умовами якого покупець набув усіх прав засновника (учасника) Товариства.

Указував, що в п/п 5.1.1 п. 5.1 договору сторони домовились, що ОСОБА_1 з моменту укладення договору не буде вчиняти жодних дій, що призведуть до фінансових зобов`язань ТОВ «Промінь».

У подальшому, 12.06.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено партнерську угоду № 12/06-19, за умовами якої сторони домовились про спільну роботу, направлену на збільшення земельного банку ТОВ «Промінь». Рішенням ТОВ «Промінь» від 18.06.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду директора Товариства з 19.06.2019.

Після призначення ОСОБА_1 на зазначену посаду, він почав діяти у своїх інтересах, порушуючи умови партнерської угоди, зокрема, без відома та погодження єдиного учасника Товариства - ОСОБА_2 , уклав із самим собою оспорювані договори поворотної фінансової допомоги.

Таким чином, будучи директором ТОВ «Промінь» ОСОБА_1 при укладенні договорів про надання поворотної фінансової допомоги діяв як представник ТОВ «Промінь» недобросовісно, з порушенням ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Зазначав, що оспорювані договори підлягають визнанню недійсними з підстав недотримання в момент їх вчинення вимог, встановлених п. 2 та п. 3 ч.203 ЦК України, як укладені з перевищенням повноважень директором ТОВ «Промінь».

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» про стягнення поворотної фінансової допомоги, 3% річних та інфляційних витрат задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» на користь ОСОБА_1 95 000,00 грн основного боргу, 878,81 сплаченого судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів поворотної фінансової допомоги задоволено повністю.

Визнані недійсними укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промінь» та ОСОБА_1 договір № 19/06-2019 від 19.06.2019 про надання поворотної фінансової допомоги, договір № 20/06-2019 від 20.06.2019 про надання поворотної фінансової допомоги, договір № 01/08-2019-1 від 01.08.2019 про надання поворотної фінансової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» сплачений судовий збір у розмірі 6 810,00 грн.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь» просить скасувати рішення в частині стягнення з ТОВ «Промінь» на користь ОСОБА_1 95 000,00 грн основного боргу та 878,81 грн сплаченого судового збору та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю, поклавши на останнього судові витрати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про необхідність застосування наслідків недійсності правочинів, оскільки:

- спірні договори визнані судом недійсними, а отже є оспорюваними;

- у спірних правовідносинах застосування реституції не є належним способом захисту, адже цивільним законодавством не встановлено можливості застосування реституції в односторонньому порядку;

- жодна із сторін у справі не виявила бажання щодо застосування правових наслідків недійсності спірних правочинів;

- суд в порушення ч. 4 ст. 263 ЦК України не врахував правових позицій Верховного Суду щодо належного способу захисту у подібних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення є способами захисту цивільних прав та інтересів.

Уважає, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (реституцію) з власної ініціативи, оскільки, згідно з положеннями статті 216 ЦК України наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі, тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення представника ТОВ «Промінь» - адвоката Лященко А.М., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Коноплі Ю.М., який просив відхилити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду в частині вирішення позову ТОВ «Промінь» до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів про надання поворотної фінансової допомоги сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині стягнення з ТОВ «Промінь» на користь ОСОБА_1 95 000,00 грн основного боргу та 878,81 грн сплаченого судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись статтею 216 ЦК України, з власної ініціативи застосував наслідки недійсності правочину (реституцію), стягнув з ТОВ «Промінь» на користь позивача основний борг у розмірі 95 000,00 грн, як такий, що переданий на виконання недійсного правочину, перерахування якого ТОВ «Промінь» підтверджено матеріалами справи.

Однак апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції через неправильне застосування останнім норм матеріального права.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 19.06.2019 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промінь», представником якого виступав ОСОБА_1 (самопредставництво), укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 19/06-2019 (а. с. 12 т.1).

Відповідно до пунктів 1.1, 4.1. договору ОСОБА_1 (позикодавець) передав ТОВ «Промінь» (позичальнику) поворотну фінансову допомогу, а останній зобов`язувався її повернути у строки, обумовлені договором.

Згідно з п. 2.1 договору сума допомоги становить 273 000,00 грн.

20.06.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Промінь», представником якого виступав ОСОБА_1 (самопредставництво), укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 20/06-2019, в подальшому змінений згідно з договором № 20/06-2019/1 від 22.07.2019, в частині суми договору (а. с. 17, 18 т.1).

Відповідно до пунктів 1.1, 4.1. договору ОСОБА_1 (позикодавець) передав ТОВ «Промінь» (позичальнику) поворотну фінансову допомогу, а останній зобов`язується її повернути у строки, обумовлені договором.

Згідно з п. 2.1 договору сума допомоги становить 689 005,86 грн.

01.08.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Промінь», представником якого виступав ОСОБА_1 (самопредставництво), укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 01/08-2019-1 (а. с. 6, т.1).

Відповідно до пунктів 1.1, 4.1. договору ОСОБА_1 (позикодавець) передав ТОВ «Промінь» (позичальнику) поворотну фінансову допомогу, а останній зобов`язується її повернути у строки, обумовлені договором.

Згідно з п. 2.1 договору сума допомоги становить 423 255,00 грн.

Платіжне перерахування грошових коштів у сумі 95 000,00 грн від ОСОБА_1 на користь ТОВ «Промінь» підтверджується випискою по особовому рахунку ТОВ «Промінь» в АТ «БАНК СІЧ» (а. с. 23, 25, 26 т.2).

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року (в частині, що не оскаржена) позов ТОВ «Промінь» до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів поворотної фінансової допомоги задоволено та визнано недійсними укладені між ТОВ «Промінь» та ОСОБА_1 договір № 19/06-2019 від 19.06.2019 про надання поворотної фінансової допомоги, договір № 20/06-2019 від 20.06.2019 про надання поворотної фінансової допомоги, договір № 01/08-2019-1 від 01.08.2019 про надання поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

У постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 320/2617/17 (провадження № 61-37380св18), від 31 жовтня 2020 року у справі № 373/2144/18 (провадження № 61-15688св19) зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Тлумачення абзацу 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України свідчить, що суд має право самостійно застосувати правові наслідки недійсності тільки нікчемного правочину.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 924/637/20 вказано, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац 2 частини першої статті 216 ЦК України).

За змістом частин першої, другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи (згідно з абзацом 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України), таке право є у суду лише щодо нікчемних правочинів.

Наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, чи який визнано недійсним.

Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.

У постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 916/1952/17, від 12 вересня 2019 року у справі № 915/1868/18, від 14 травня 2020 року у справі № 916/1952/17 дійсно міститься висновок про те, що одностороння реституція чинним законодавством не передбачена. Втім, цей висновок не можна застосовувати у відриві від контексту та обставин справи. У цих постановах Верховний Суд звертав увагу на те, що правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України (двостороння реституція) застосовуються тоді, коли обидві сторони здійснили виконання недійсного договору. У тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України, зокрема стаття 1212 цього Кодексу.

Із встановлених обставин справи вбачається, що рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року (в частині, що не оскаржена) визнано недійсними укладені між ТОВ «Промінь» та ОСОБА_1 договір № 19/06-2019 від 19.06.2019 про надання поворотної фінансової допомоги, договір № 20/06-2019 від 20.06.2019 про надання поворотної фінансової допомоги, договір № 01/08-2019-1 від 01.08.2019 про надання поворотної фінансової допомоги. Зазначене рішення в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України є преюдиціальним для розгляду позову ОСОБА_1 до ТОВ «Промінь» про стягнення поворотної фінансової допомоги, 3% річних та інфляційних втрат, в частині підтвердження недійсності зазначених договорів поворотної фінансової допомоги.

Оскільки договір № 19/06-2019 від 19.06.2019 про надання поворотної фінансової допомоги, договір № 20/06-2019 від 20.06.2019 про надання поворотної фінансової допомоги, договір № 01/08-2019-1 від 01.08.2019 про надання поворотної фінансової допомоги визнані недійсними, то в силу приписів ч. 1 ст. 216 ЦК України відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Промінь» про стягнення поворотної фінансової допомоги, 3% річних та інфляційних втрат, правовою підставою якого є норми зобов`язального права, так як недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

Відтак висновок районного суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 є помилковим.

Крім того, з мотивувальної частини рішення суду вбачається, що висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 шляхом стягнення з ТОВ «Промінь» на його користь 95 000 грн, суд дійшов із застосуванням із власної ініціативи реституції як наслідку недійсності оспорюваного правочину, керуючись при цьому положеннями частини першої статті 216 ЦПК України.

Установлено, що сторонами у справі не заявлялось вимог про застосування наслідків недійсності договорів поворотної фінансової допомоги № 19/06-2019 від 19.06.2019, № 20/06-2019 від 20.06.2019, № 01/08-2019-1 від 01.08.2019, а ОСОБА_1 вимог про повернення грошей, переданих на виконання недійсного правочину.

Як наголошувалось раніше, суд не може застосовувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи (згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України), таке право є у суду лише щодо нікчемних правочинів.

Системне тлумачення абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України та пункту 1 частини 3 статті 1212 ЦК України свідчить, що: (а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; (б) правила абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; (в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України (висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 396/29/17).

Тож підстави для застосування до спірних правовідносин наслідків недійсності правочинів, визначених абзацом 1 частини 1 статті 216 ЦК України, у суду відсутні.

Отже апеляційний суд уважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «Промінь» щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів за договорами поворотної фінансової допомоги знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення в цій частині - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі з викладених вище підстав.

З огляду на те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, рішення суду в частині стягнення з ТОВ «Промінь» на користь ОСОБА_1 878,81 грн сплаченого судового збору також підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у позові на позивача.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ТОВ «Промінь» судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 1 425,00 грн.

Керуючись ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» - задовольнити.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» на користь ОСОБА_1 95 000,00 грн основного боргу, 878,81 грн сплаченого судового збору скасувати.

Викласти абзац перший резолютивної частини рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року у наступній редакції:

«У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» про стягнення поворотної фінансової допомоги, 3 % річних та інфляційних витрат відмовити».

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року змінити шляхом виключення із його резолютивної частини абзацу третього.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» (, Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Будо-Вороб`ївська, вул. Миру, 2) 1 425 (одну тисячу чотириста двадцять п`ять) грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Поновити дію рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 травня 2023 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко