РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2804/23

провадження у справі №2/0285/678/23

10 серпня 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі головуючого судді Помогаєва А.В.,

при секретарі Ковальчук М.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Звягельської міської ради, про визнання права власності на самочинне будівництво (гараж),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , побудований у 1997 році. Земельна ділянка площею 0,0024 га за вказаною адресою належить їй згідно свідоцтва про право на спадщину.

Протягом 1997 року спадкодавцем, ОСОБА_2 , на земельній ділянці побудовано одноповерховий гараж.

КП "Новоград-Волинським міжміським бюро технічної інвентаризації" було виготовлено технічний паспорт на гараж, реєстраційний номер в ЄДЕССБ: ТІ01: НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , машино місце 120.

Відповідно до довідки №5/23 від 05.04.2023 року одноповерховий гараж № НОМЕР_1 , розташований на АДРЕСА_1 , відповідає вимогам державних будівельних норм, побудовано в межах відведеної земельної ділянки у відповідності до містобудівельних вимог відносно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд та може використовуватися за призначенням.

У квітні 2023 року позивач вирішила зареєструвати право власності на гараж, звернувшись до Звягельської міської ради, в чому їй було відмовлено по причині відсутності необхідних документів.

Через неможливість оформити право власності на гараж в позасудовому порядку, єдиним способом захисту свого права права власності на зазначене нерухоме майно позивач вважає звернення до суду з позовом.

Ухвалою суду від 28.06.2023 до участі у справі в порядку ст. 56 ЦПК України залучено Державну інспекцію архітектури та містобудування України (далі по тексту - ДІАМ).

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити.

Інші учасники у судове засіданні не з`явились.

Представником відповідача подано заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову не заперечують.

Представником ДІАМ надано письмові пояснення із запереченнями проти задоволення позову, суть яких зводиться до того, що законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину належить земельна ділянка, площею 0,0024 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва індивідуальних гаражів.

Зазначене підтверджується: витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 30.03.2023; технічним паспортом.

Новоград-Волинським міжміським бюро технічної інвентаризації Житомирської області 10.03.2023 на ім`я позивачки було виготовлено технічний паспорт на гараж.

Згідно довідки №5/23 начальника управління містобудування, архітектури та земельних відносин міської ради від 05.04.2023 одноповерховий гараж № НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 відповідає вимогам державних будівельних норм, побудований в межах відведеної земельної ділянки у відповідності до містобудівних вимог відносно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд та може використовуватись за призначенням.

Створення, прийняття, збирання, внесення, обробка, розгляд, облік інформації у сфері будівництва в Україні забезпечує єдина інформаційно-комунікаційна система у складі містобудівного кадастру, створена відповідно до ст.ст.22?, 22? та 26? Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (Єдина державна електронна система у сфері будівництва).

З витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 02.11.2022 слідує, що позивачу було повернуто декларацію про готовність до експлуатації об`єкта на доопрацювання, у зв`язку з відсутністю повідомлення про початок будівельних робіт.

За змістом ст. 331 ЦК України, ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.18 Закону України «Про основи містобудування», визнанню права власності на новостворене нерухоме майно повинно передувати прийняття його в експлуатацію.

Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, на які набуває право власності (ст. 375 ЦК України).

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються ст. 376 ЦК України.

Згідно з вимогами Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ №466 від 13.04.2011, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, та реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Право власності це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності.

Об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК України).

Частина 5 ст. 376 ЦК України передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб.

Законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Така позиція є усталеною і в практиці Верховного Суду.

Крім того, вирішуючи спір за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суд зобов`язаний встановити всі обставини справи, зокрема: чи звертався позивач до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті, чи є порушення будівельних норм та правил істотними.

Дійсно, позивач зверталась до ДІАМ із заявою щодо прийняття в експлуатацію самовільно збудованого гаража, але ДІАМ відповідно до чинного законодавства повернула документи на доопрацювання через відсутність необхідних відомостей у Реєстрі будівельної діяльності.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частинами третьою, п`ятою, сьомою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч.3 ст. 375 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону). Аналогічну позицію наведено у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №760/21223/17-ц.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (п. 5 ч. 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягу з Державного земельного кадастру, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:015:0696 площею 0,0024 га, з цільовим призначенням - для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 .

Відтак, побудуваний гараж на земельній ділянці площею 0,0024 га раніше, ніж ця земельна ділянка була передана їй у власність. Інформація про наявність у позивачки ОСОБА_1 дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту чи затвердженої у встановленому порядку проектної документації - відсутня.

Позивачем не надано доказів відмови Управлінням державної інспекції архітектури та містобудування у Житомирській області у вирішенні питання стосовно введення спірного об`єкта до експлуатації чи відсутності відповідного рішення такого органу після повернення декларації ОСОБА_1 . Натомість 05.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом про визнання права власності на самочинно збудований гараж.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Наведений висновок узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах: від 27.05.2015 у справі №6-159цс15, від 02.12.2015 у справі №6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.06.2018 у справі №640/13030/16-ц (провадження №61-1073св17) та від 18.02.2019 у справі №308/5988/17 (провадження №61- 39346св18).

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.08.2023.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Звягельська міська рада, вул. Шевченка, 16, м. Звягель, Житомирська область, 11700, .

Державна інспекція архітектури та містобудування України, вул. Лесі українки, 26, м. Київ, 01133,.

Суддя А.В. Помогаєв