Справа № 369/9916/22
Провадження № 2-о/369/55/23
РІШЕННЯ

Іменем України

29.03.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Волчка А.Я.,

за участю секретаря: Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з заявою про видачу обмежувального припису.

Свої вимоги заявник обґрунтовувала тим, що, що вона перебувала у шлюбі із заінтересованою особою - ОСОБА_2 . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.08.2018 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано.

У зв`язку з розвіванням шлюбу ОСОБА_2 конфліктував із заявницею, не йшов на контакт з метою врегулювання побутових та економічних питань, що виникли внаслідок розірвання шлюбу.

Зазначає, що намагалася врегулювати спірні питання із заінтересованою особою шляхом проведення двосторонніх конструктивних перемовин, віднаходження консенсусу, який би задовільний дві сторони. Заінтересована особа на діалог не йшла. Поведінка заінтересованої особи свідчила про небажання до перемовин, вирішення питань, тому заявниця звернулася до суду, внаслідок чого у Заінтересованої особи виникла неприязнь до заявниці.

Вказує, що з 2018 року стосунки між колишнім подружжям значно погіршилися і від ОСОБА_2 в її сторону систематично стали надходити словесні образи, погрози фізичною розправою та приниження. 08.06.2018 року заявниця звернулась до Києво-Святошинського ВП ГУ Національної поліції України в Київській області з приводу фізичного насилля з боку ОСОБА_2 стосовно заявниці - вчинив сварку, нецензурно виражався, душив та намагався засунути головою в розпечену духовку.

По факту звернення був складений Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та Пояснення до нього 11.06.2018 року Заявниця звернулась до Києво-Святошинського ВП ГУ Національної поліції України в Київській області з приводу насильства боку ОСОБА_2 стосовно неї -відібрав ключі від будинку та не пускав до будинку. За фактом звернення був складений Протокол прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення та Пояснення до нього 26.12.2018 року дочкою ОСОБА_3 було подано заяву до Начальника служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Тлусенко І.О. з приводу насильства з боку ОСОБА_2 щодо неї .

26.12.2018 року Заявником було подано заяву до Начальника служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Тлусенко І.О. з приводу насильства з боку ОСОБА_2 щодо неї, її неповнолітньої дочки та батьків. 26.12.2018 року.

Начальником служби у справах сім`ї та молоді Тлусенко І.О. було видано Направлення сім`ї до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг №2218 у зв`язку з вчинення психологічного та фізичного насилля щодо Заявника та її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 з боку ОСОБА_2

03.01.2019 року Солом`янська РДА в м. Києві надіслала лист Начальнику Солом`янського УП ГУ ПН у м. Києві П. Василенку з проханням вжити термінових заходів в межах чинного законодавства відносно факту насильства щодо Заявника та її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 з боку ОСОБА_2 02.02.2019 року Святошинським УП ГУНП у місті Києві було відкрито кримінальне -провадження №00000853 в ЕРДР з приводу психологічного та фізичного насильства щодо Заявниці з боку ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.02.2019 року за фактом систематичних проявів насильства ОСОБА_2 протягом 2018 року заяву ОСОБА_1 було задоволено частково та був виданий обмежувальний припис строком 6 місяців.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.12.2019 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна. Постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2020 року позовні вимоги були задоволені частково, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 226,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0749 га та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0749 га за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок. Зазначає, що на даний час заявниця та заінтересована особа проживають за вказаною адресою, виділення часток виділення часток будинку та земельної ділянки в натурі не проводилось.

Стверджує, що 16.08.2021 ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння вчинив насильство стосовно Заявниці, а саме вчинив сварку, висловлювався на її адресу є цензурною лайкою та вимагав, щоб вона виїхала з цього будинку разом з дочкою, вимкнув у будинку електрику.

Внаслідок цього був складений протокол серії ВАБ №423488 від 16.08.2021 року про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.10.2021 року ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

08.08.2022 року заявниця була змушена знову залишити повідомлення на лінію «102» за фактом погроз від ОСОБА_2 фізичною розправою, а саме у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 погрожував заявниці фізичною розправою - зірвати гранату та вимагав, щоб вона з дочкою виїхала з помешкання, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. Внаслідок чого був складений повторно протягом року протокол про адміністративне правопорушення та винесений терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 .

Зазначає, що наразі у Києво-Святошинському районному суді Київської області перебуває на розгляді справа №369/8953/22 про адміністративне -правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України, що призначено і: судового розгляду 24.10.2022 року.

16.08.2022 року заявниця виявила у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 , предмет зовні схожий на гранату Ф1, підривач до ручної гранати, пістолет ПМ-Т 9 мм та магазин до нього, а також генератор марки Маtari, як вияснилось згодом, належав сусідам у с. Мила. Зазначає, що в подальшому розпочато кримінальне провадження №0002562 в ЄРДР за ч.1 ст. 263 та ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, де ОСОБА_2 набув статусу підозрюваного. Вказує, що вона є свідком у вказаному кримінальному провадженні. Наразі триває досудове розслідування.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі від 17.08.2022 року ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього покладені обов`язки, серед яких заборона спілкуватися із свідками вказаного кримінального провадження.

Зазначає, що 08.10.2022 ОСОБА_2 незаконно перешкоджав доступу заявниці до власного будинку та подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 . Також для психологічного тиску та залякування використовував свою собаку породи Алабай , яку випустив з вольєру у спільний двір, чим перешкодив вільному пересуванню подвір`ям заявниці та створив ситуацію, яка може загрожувати життю та здоров`ю останньої.

Стверджує, що зробила відеофіксацію правопорушення та знову була змушена повідомити на лінію «102» факт сімейного насильства, в результаті чого був складений протокол про адміністративне правопорушення ВАБ 757402 від 08.10.2022 року та винесений терміновий заборонний припис терміном дії до 09.10.2022 року стосовно ОСОБА_2 , який надалі буде скеровано до Києво-Святошинського районного суду Київської області до розгляду.

Зазначає, що дії працівників правоохоронних органів не зумовили припинення незаконних дій ОСОБА_2 стосовно неї, оскільки останній продовжує перешкоджати доступу Заявниці до її власного будинку та подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що неадекватність та непередбачуваність дій ОСОБА_2 зробило її життя нестерпним. Наслідком цього у заявниці з`явились нервові зриви, стан здоров`я значно погіршився. Заявниця боїться, що психологічне насильство з часом може трансформуватися у тяжкі форми фізичного -насильства з непередбачуваними трагічними наслідками, оскільки слідство у кримінальному провадженні за №0002562 стосовно ОСОБА_2 триває та прояви насильства з його боку стають частішими та агресивнішими. Заявниця вбачає максимально високий ризик повторних випадків домашнього насильства та сприймає як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

Враховуючи вищевикладене просить суд: видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 (шість) місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

заборонити перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної часткової власності постраждалої особи - ОСОБА_1 за вказаною адресою; заборонити наближатися на 100 (сто) метрів до місця проживання постраждалої особи - ОСОБА_1 за вказаною адресою; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу- ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою - ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

12.10.2022 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у цій справі.

23.02.2023 року адресу суду надійшло заперечення заінтересованої особи ОСОБА_2 , відповідно до якого останній зазначив, що 04 квітня 2014 року між ним, та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції.

В серпні 2018 року шлюб між мною на ОСОБА_1 було розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області. Зазначає, що з цього часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть.

Стверджує, що у 2008 році шляхом реалізації права на безоплатну приватизацію, ОСОБА_2 була отримана земельна ділянка площею 0,1498 га, що розташована в АДРЕСА_1 . Зазначає, що його дружина ОСОБА_1 , вмовила його поділити земельну ділянку на 2 рівні частини, одну частину подарувати її батькам, другу залишити собі і побудувати 2 будинки, щоб батько і мати жили поруч. 07 квітня 2015 року, через рік після укладення ними шлюбу, ОСОБА_2 подарував земельну ділянку площею 0,0749 на той момент своєму тестю ОСОБА_8 батьку Заявниці, що підтверджується договором Дарування земельної ділянки від 07 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Франчук І.А. І після цього ОСОБА_2 та батьки заявниці почали будувати 2 однакових за плануванням і площею будинки. Але коли будівництво будинків вже майже було завершено в 2017 році стосунки ОСОБА_2 з ОСОБА_1 почали різко погіршуватися.

Вона влаштовувала сварки на рівному місці, била посуд тощо. Ще до розірвання шлюбу на початку червня 2018 року, коли ОСОБА_2 прийшов додому після роботи заявниця почала сварку, кидала в нього посудом, поранила в голову, а потім викликала поліцію і зазначила, що це я їй погрожував і хотів засунути її головою в духовку. Поліція, подивившись на ситуацію в домі, битий посуд, відсутність тілесних ушкоджень на пані ОСОБА_9 та- його порізане вухо і спокійний вираз обличчя, опитала нас і спитала, чи не мені наносились тілесні ушкодження, про що я звісно промовчав.

Стверджує, що аналогічна ситуація склалася і 11 червня 2018 року, де фактом насильства ОСОБА_1 зазначила те, що він ОСОБА_2 відчинив двері до будинку. Зазначає, що намагався з того часу максимально уникати її, оскільки навіть факт їхнього перебування в одному приміщенні вона зазначала як факт насильства і погроз. Причиною цього спочатку було бажання вплинути на мене при поділі майна подружжя.

Стверджує, що 02.02.2019 року заявниця звернулася до правоохоронних органів стосовно того, що ОСОБА_2 вчиняє щодо до неї фізичне і психологічне насильство, не надавши жодного доказу, який би підтверджував це. Окрім внесення відомостей до ЄДРДР за фактом її заяви жодних доказів слідство не знайшло.

Вказує, що йому не було повідомлено про підозру, не направлено справу до суду. Мало місце завідомо неправдиве повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_1 .

Стосовно рішення Солом`янського районного суду у справі №760/3723/19 від 13 лютого 2019 року за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису зазначає, що не знав про розгляд справи і відповідно не надав суду свої заперечення, оскільки зміст заяви йому не був відомий. Вказує, що вже в заяві, яка зараз розглядається судом, ОСОБА_1 заявляє, що «на даний момент часу» ОСОБА_2 з нею проживає разом.

Це абсолютно не відповідає дійсності, і є умисним введенням суду в оману. Крім того, що окрім її слів це нічим не підтверджується, воно суперечить її твердженням про те, що вона не може потрапити до будинку.

Зазначає, що 2018 року проживає в будинку, який не введено в експлуатацію, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , один. Оскільки, будинок не введено в експлуатацію та не зареєстровано в реєстрі прав власності, довідку про те, що я проживаю один не може видати сільська рада, але більшість сусідів, знаючи багаторічне моє переслідування з боку ОСОБА_1 , підписали акт про те, що я проживаю сам і готові підтвердити це в суді і те, що саме пані ОСОБА_1 чинить психологічне насильство щодо нього і здійснює переслідування. Щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у справі 369/12756/21 від 11.10.2021 року зазначає, що також не знав про розгляд справи, і вона була розглянута без моєї участі. А надалі почалась війна, і працюючи в лікарні і, займаючись реабілітацією в тому числі і поранених військових, не мав часу оскаржити Постанову у вищезазначеній справі. Стверджує, що ніколи не чинив ні психологічного, ні фізичного, ні будь-якого іншого насильства щодо до заявниці чи її родичів.

Про згадування Заявницею іншої справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, зазначає, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі 369/8953/22 від 24 жовтня 2022 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення повернуто до Бучанського РУП в Київській області для доопрацювання, оскільки що інспектором Бучанського РУП в Київській області при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, вимог закону дотримано не було, а саме протокол про адміністративне правопорушення не містить суть правопорушення, оскільки в протоколі не вказано, які саме дії вчинив ОСОБА_2 по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_1 чим порушив вимоги ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Вказує, що дійсно існує кримінальне провадження за ч. 4 ст. 185 КК України і ч. 1 ст. 263 КК України, але жодного відношення до так званого домашнього насильства чи до ОСОБА_1 воно не має. Дійсно вона має процесуальний статус свідка в даному кримінальному провадженні. Факт того, що Ухвалою суду на ОСОБА_2 було покладено обов`язок заборону спілкуватися зі свідками ніякого відношення не має до його стосунків з ОСОБА_1 . Акцентує увагу, що заявниця не надала жодних доказів погіршення її стану здоров`я і причини погіршення стану здоров`я. Вказує, що заява про видачу обмежувального припису заявниці є ще однією спробою тиску на ОСОБА_2 і застосування психологічного насильства. А отримання обмежувального припису є бажанням заявниці підлаштувати начебто порушення ним такого припису, оскільки заявниця просить заборонити приближатися до місця її проживання на 100 метрів, розуміючи що це технічного неможливо, так як іноді вона проживає у своїх батьків, які живуть в сусіднього будинку, розташованому на подарованій ОСОБА_2 земельній ділянці і відстань від його будинку до їхнього менше 50 метрів. Тобто сам мій факт проживання буде порушення обмежувального припису. Тому просив суд в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, поданої ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 відмовити повністю.

В судове засідання заявниця не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи без її участі, просила задовольнити заяву.

В судове засідання заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явився, надав заперечення, просив відмовити в задоволенні заяви.

Суд, вислухавши думку представників учасників процесу, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису з огляду на таке..

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктами 6, 7 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника -це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2, 3ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За п.9 ч.1ст.1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (п. 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18 (ЄДРСРУ № 78267811), у постанові від 04.12.2019 по справі № 607/10122/19.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Cудом встановлено, що згідно з Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.08.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 30 липня 2008 року ОСОБА_2 видано земельну ділянку площею 0,1498 га, яка розташована в АДРЕСА_1 . За договором Дарування земельної ділянки від 07 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Франчук І.А., ОСОБА_2 передав безоплатно власність ОСОБА_8 земельну ділянку, площею 0, 0749 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2015 року власником земельної ділянки на за адресою : АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) 0, 0749 га є ОСОБА_2 .

Відповідно до акту про фактичне проживання, складеного жителями Мила, Києво-Святошинського району Київської області, провулок Шевченка, ОСОБА_2 проживає та веде господарство у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з 2018 року по сьогоднішній день.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Солом`янської РДА за №35195922 від 23.11.2018 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 з 06.07.1999 року по сьогоднішній день.

Як убачається з матеріалів провадження, 08.06.2018 року заявниця звернулась до Києво-Святошинського ВП ГУ Національної поліції України в Київській області з приводу фізичного насилля з боку ОСОБА_2 стосовно заявниці.

За фактом звернення був складений Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та Пояснення до нього. 11.06.2018 року Заявниця звернулась до Києво-Святошинського ВП ГУ Національної поліції України в Київській області з приводу насильства боку ОСОБА_2 стосовно неї -відібрав ключі від будинку та не пускав до будинку. За фактом звернення був складений Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та Пояснення до нього.

26.12.2018 року дочкою заявниці ОСОБА_5 було подано заяву до Начальника служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Тлусенко І.О. з приводу насильства з боку ОСОБА_2 щодо неї .

26.12.2018 року заявницею було подано заяву до Начальника служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Тлусенко І.О. з приводу насильства з боку ОСОБА_2 щодо неї, її неповнолітньої дочки та батьків. 26.12.2018 року Начальником служби у справах сім`ї та молоді Тлусенко І.О. було видано Направлення сім`ї до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг №2218 у зв`язку з вчинення психологічного та фізичного насилля щодо Заявника та її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 з боку ОСОБА_2

03.01.2019 року Солом`янська РДА в м. Києві надіслала лист Начальнику Солом`янського УП ГУПН у м. Києві П. Василенку з проханням вжити термінових заходів в межах чинного законодавства відносно факту насильства щодо заявниці та її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 з боку ОСОБА_2 02.02.2019 року Святошинським УП ГУНП у місті Києві було відкрито кримінальне -провадження №00000853 в ЄРДР з приводу психологічного та фізичного насильства щодо заявниці з боку ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.02.2019 року за фактом систематичних проявів насильства ОСОБА_2 протягом 2018 року заяву ОСОБА_1 було задоволено частково та був виданий обмежувальний припис строком 6 місяців.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.12.2019 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна. Постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2020 року позовні вимоги були задоволені частково, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 226,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0749 га та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним право власності на частину земельної ділянки, площею 0,0749 га за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.10.2021 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення- штраф у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн на користь держави.

08.08.2022 року заявниця звернулася на лінію «102» за фактом погроз від ОСОБА_2 фізичною розправою, а саме у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 погрожував заявниці фізичною розправою - зірвати гранату та вимагав, щоб вона з дочкою виїхала з помешкання, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою.

Внаслідок чого був складений повторно протягом року протокол про адміністративне правопорушення та винеси ний терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 . Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2022 року справу про адміністративне правопорушенням стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173- 2 КУпАП повернуто до Бучанського РУП в Київській області для доопрацювання.

18.02.2021 року внесено до ЄРДР кримінальне провадження №0002562 за ч.1 ст. 263 та ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України стосовно ОСОБА_2 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі від 17.08.2022 року ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього покладені обов`язки, серед яких заборона спілкуватися із свідками вказаного кримінального провадження.

08.10.2022 року заявниця повідомила на лінію «102» факт сімейного насильства, зокрема зазначила в поясненні , що ОСОБА_2 незаконно перешкоджав доступу заявниці до власного будинку та подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 . Також для психологічного тиску та залякування використовував свою собаку породи Алабай , яку випустив з вольєру у спільний двір, чим перешкодив вільному пересуванню подвір`ям заявниці та створив ситуацію, яка може загрожувати життю та здоров`ю останньої.

Постановою судді Києво- Святошинського районного суду Київської області від 20.03.2023 року провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.173 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Саме на заявника процесуальний закон покладає обов`язок довести факт завдання насильства та надати підтверджуючі докази.

Перевіряючи доводи заявниці, суд вважає, що докази, які надані були до заяви: постанова судді Києво-Святошинського районного суду від 11.10.2021 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173- 2 КУпАП, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13.02.2019 року про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 строком на 6 місяців , звернення до правоохоронних органів не можуть бути визнані як беззаперечні докази здійснення психологічного насилля ОСОБА_2 .. Сам факт звернення заявниці до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між сторонами та не підтверджує факт вчинення кривдником домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Крім того, судом враховано, що Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2022 року справу про адміністративне правопорушенням стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173- 2 КУпАП повернуто до Бучанського РУП в Київській області для доопрацювання, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, які саме дії вчинив ОСОБА_2 стосовно своєї колишньої дружини, чим порушив вимоги ч.1 ст.173- 2 КУпАП.

Також постановою судді Києво- Святошинського районного суду Київської області від 20.03.2023 року провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.173 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Крім того, заявниця у своїй заяві зазначила, що в неї з`явились нервові зриви, стан здоров`я значно погіршився, однак жодних доказів погіршення свого стану здоров`я і причини погіршення здоров`я суду не надала.

Водночас ОСОБА_2 у доводах свого заперечення зазначає, що між сторонами існує конфлікт саме з приводу поділу майна подружжя, а саме будинку, який належить їм на праві спільної сумісної власності.

У заяві про видачу обмежувального припису заявницею також зазначено, що постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2020 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 226,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0749 га та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0749 га за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок. Виділення часток будинку та земельної ділянки в натурі не проводилось.

Ураховуючи, що матеріалами справи беззаперечно не встановлено обставини щодо агресивного поводження ОСОБА_2 стосовно заявниці, а також наявність лише доказів звернення заявниці до органів поліції, суд дійшов висновку про недоведеність випадків домашнього насильства стосовно заявниці, а також ризиків настання насильства у майбутньому. Натомість судом встановлено наявність між сторонами спору з приводу поділу майна подружжя..

При вирішенні питання щодо застосування заявленого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Матеріали справи не містять доказів протиправної поведінки ОСОБА_2 стосовно заявниці до заявниці, а відтак не може визнати пропорційним вручання у його права і свободи.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, суд приходить до висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

Керуючись ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 350-2, 352, 354, а також п.п. 9, 15Перехідних положень ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Андрій Волчко