Справа № 489/2741/21
Провадження № 2/489/154/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 червня 2023 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Назаровою С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», про витребування майна з чужого незаконного володіння
Позивачі через свого представника ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 липня 2014 року між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 28Ф-2014, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 173000,00 грн на строк до 30 липня 2024 року. Також 31 липня 2014 року між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 28Ф-2014/S-1, за яким остання зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання за кредитним договором ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали з ПАТ "Кредобанк" іпотечний договір, за яким передали в іпотеку належну їм двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вказували, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року, з позивачів в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ "Кредобанк" заборгованість за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в сумі 194279,55 грн. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.07.2020 року зменшено суму заборгованості до 180338,13 грн.
Інгульським ВДВС у м. Миколаєві 21 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного рішення суду, яке 23 серпня 2017 року було завершено у зв`язку з відмовою стягувача залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення. 15 листопада 2017 року ПАТ "Кредобанк" повторно пред`явив до Інгульського ВДВС у м. Миколаєві виконавчий лист про стягнення з них на користь ПАТ "Кредобанк" заборгованість за вищевказаним кредитним договором.
23 червня 2018 року між ПАТ "Кредобанк" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" укладено договори відступлення прав вимоги, зокрема, за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року, укладеним між ПАТ "Кредитобанк" та ОСОБА_2 , та договором застави від 31 липня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк».
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2019 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ "Кредобанк" на ТОВ "ФК "Довіра та гарантія".
22 травня 2019 року ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, набуло право власності на предмет іпотеки.
17 грудня 2019 року між ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу спірної квартири.
Вказували, що вони не отримували жодних повідомлень та доказів переходу від ПАТ "Кредобанк" до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" прав вимоги за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року. Крім того, з 02 травня 2015 року ОСОБА_2 постійно проживає на території Російської Федерації. Більш того, ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2016 року його обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього за виконавчим листом №489/7130/15-ц від 29 лютого 2016 року. З того часу та по сьогоднішній день, ОСОБА_2 жодного разу не приїздив в Україну та має посвідку на постійне проживання в Російській Федерації. Тому він не отримував від іпотекодержателя вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, відтак ТОВ «ФК» «Довіра та гарантія» не мало право звертати стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.
Оскільки іпотекодержателем була порушена процедура звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, тому укладений в подальшому між іпотекодержателем та відповідачем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спірної квартири є також недійсним.
Крім того, зазначив щодо спірності суми заборгованості, оскільки з вимогою про дострокове погашення заборгованості вбачається, що поручителю пропонувалось погасити заборгованість у сумі 343 149 грн 92 коп., що майже в два рази перевищує заборгованість за рішенням суду, яка становить 180 338 грн 55 коп., таким чином кредитор змінив обсяг зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого порука ОСОБА_1 за кредитним договором та іпотечним договором припинилася.
А тому, враховуючи вищевикладене, просив витребувати у відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з викладеним, представник позивачів просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 24.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 13.05.2021 задоволено заяву представника позивачів про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 26.05.2021 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову.
Ухвалою суду від 04.06.2021 відмовлено в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.
Ухвалою суду від 14.09.2021, відкладено підготовче судове засідання та витребувано докази.
Ухвалою суду від 23.11.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Сторони у судове засідання не з`явились.
При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується тим, що сторонам надавався час на подання заяв по суті справи, клопотань про проведення експертизи, витребування доказів, тощо. Також бере до уваги відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
31 липня 2014 року між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 28Ф-2014, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 173000,00 грн на строк до 30 липня 2024 року на поточні потреби під заставу двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
31 липня 2014 року між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладений Договір поруки № 28Ф-2014//S-1, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплата відсотків та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойок) за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014, укладеним між боржником та кредитором.
У забезпечення виконання зобов`язань 31.07.2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А., зареєстрований в реєстрі за № 1220/35, предметом якого є нерухоме майно - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в сумі 194279 грн. 55 коп., яка складається з: 172617 грн. 44 коп. заборгованості за кредитом, 18173 грн. 42 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3488 грн. 69 коп. пені. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» 2914 грн. 19 коп. судового збору у рівних частках, а саме по 1457 грн. 10 коп. судового збору з кожного з відповідачів. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року вищевказане судове рішення змінено, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в сумі 180338 грн. 13 коп., яка складається з: 169 674 грн.91 коп. заборгованості за кредитом, 9036 грн.21 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1627 грн.01 коп. пені; з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заборгованість за кредитним договором в сумі 13941 грн.42 коп., яка складається з: 2942 грн.53 коп. заборгованості за кредитом, 9137 грн.21 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом та 1861 грн.68 коп. пені, стягнуто на користь ТОФ ФК «Довіра та гарантія» з ОСОБА_4 1457 грн.10 коп., а з ОСОБА_3 у сумі 1008 грн. 43 коп. судового збору.

21 квітня 2016 року Інгульським відділом державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження № 50873870 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в сумі 194279 грн. 55 коп., та судовий збір у розмірі 2914,19 грн.

ОСОБА_1 звернулася до начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області із заявою, відповідно до якої повідомляє про те, що ОСОБА_2 знаходиться за межами України з вересня 2015 року.

На підтвердження зазначеного суду надано копію документу Російської Федерації - виду на проживання іноземного громадянина 82 № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , виданого 27.11.2018 року, відповідно до якого останній був зареєстрований за різними адресами в Російській Федерації з 18 січня по 13 липня 2016 року та з 21 грудня 2018 року по 17 грудня 2018 року по 17 грудня 2019 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2016 року обмежено у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього за виконавчим листом № 489/7130/15-ц від 29 лютого 2016 року, виданим Ленінським районним судом м. Миколаєва.

23 серпня 2017 року Інгульським відділом державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області завершено виконавче провадження № 50873870 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в сумі 194279 грн. 55 коп., та судовий збір у розмірі 2914,19 грн. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

15 листопада 2017 року ПАТ "Кредобанк" повторно пред`явив до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області вищевказаний виконавчий лист до виконання.

Згідно довідки головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.10.2021 за вих. № 91-38512/0/15-21, відомостей про перетинання державного кордону, лінії розмежування в межах Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим, зазначеним громадянином ОСОБА_5 , у період з 04.10.2016 по 14.09.2021 в базі даних не виявлено.

Судом встановлено, що 23 червня 2018 р. між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», було укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами №23/06-03, відповідно до якого ПАТ «Кредобанк» передало новому кредитору ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» право грошової вимоги за кредитним договором №28-Ф-2014 від 31 липня 2014 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2

23 червня 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав заставодержателя (іпотекодержателя) за Договором застави від 23 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстрований в реєстрі за № 377.

Згідно з Додатком № 1 до вищевказаного Договору право грошової вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права вимоги кредитного договору № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року, укладеного з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та Договором іпотеки № 1219 від 31 липня 2014 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2019 року, замінено у виконавчому провадженні з виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року по справі № 489/7130/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, первісного стягувача ПАТ «Кредобанк» на правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у зв`язку з переходом права вимоги.

22 серпня 2018 року за вих. № 43551 ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) направлено вимоги, відповідно до яких останніх повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитними договорами та попереджено про необхідність виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року у розмірі 343149 грн. 92 коп. протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги. Також роз`яснено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в рахунок реалізації предмета іпотеки в будь-який спосіб, передбачений Законом України «Про іпотеку» - набути право власності на належну боржникам квартиру або продати це майно від імені іпотекодавця.

Вказані вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали 12 вересня 2018 року, що підтверджується підписами на зворотних повідомленнях.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 травня 2019 року, вбачається, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" на підставі Іпотечного договору від 31 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А., Договору відступлення прав заставодержателя (іпотекодержателя) за договорами застави від 23 червня 2018 року; Договору факторингу № 23/06-03 від 23 червня 2018 року; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 30 серпня 2018 року; вимоги від 22 серпня 2018 року.

17 грудня 2019 року між ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" (далі - продавець) та ОСОБА_3 (далі - покупець) укладений Договір купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 451.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 18 січня 2020 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 17 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 451.

Позивачі вважають підставою для задоволення позову той факт, що іпотекодержателем було порушено процедуру досудового звернення на предмет іпотеки, оскільки позикодавець ОСОБА_2 не отримував вимогу про необхідність виконання зобов`язання за кредитним договором, оскільки в той час перебував та на даний час перебуває за межами України.

За змістом статті 12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з приписами статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Якщо сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя як надання йому права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, такий спосіб захисту прав іпотекодержателя є саме позасудовим.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 травня 2019 року по справі №310/11024/15-ц.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

За змістом ч.1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Згідно із частинами п`ятою та шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають непогашену заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2014 року, яка встановлена судовим рішенням.

Згідно з п.5.3 Іпотечного договору від 31 липня 2014 року, Іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета Іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на Предмет Іпотеки: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені Предмет іпотеки чи приймає Предмет іпотеки у свою власність, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відповідне застереження в іпотечному договорі є позасудовим способом урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно.

Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 369/7277/15-ц, провадження № 61-4847св18.

Мотивуючи підстави недійсності договору купівлі-продажу порушенням ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, позивачі зазначали про факт неотримання позивачем ОСОБА_2 письмової вимоги про усунення порушень допущенних позичальником при виконанні грошових зобов`язань.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що 22 серпня 2018 року ТОВ «ФК» Довіра та гарантія» направлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень зобов`язань, у яких запропоновано погасити наявну заборгованість за кредитним договором та роз`яснено право кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки, які таким отримано 12 вересня 2018 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу.

Факт реєстрації позивачів за цією адресою станом на час надіслання письмової вимоги матеріалами справи не спростовується та позивачами не заперечується.

Аргументи позову про перебування ОСОБА_2 станом на серпень 2018 року за межами України належними та достовірними доказами не підтверджено. Надані до суду копії витягу із закордонного паспорта ОСОБА_2 такими не можуть бути.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що неповідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна у нового власника, так як наслідком невиконання обов`язку іпотекодержателя повідомити, зокрема, про намір відчуження предмета іпотеки, законодавець визначає саме відшкодування іпотекодержателем збитків.

Зазначене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року, справа № 201/9258/15-ц, провадження № 61-5799 св18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року, справа № 643/8134/16-ц, провадження № 61-224св17.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного суду, викладеного у постанові від 29.09.2020 року справі № 757/13243/17, з урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій про те, що неналежне повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними чи витребування майна, оскільки правовим наслідком невиконання передбаченого статтею 38 Закону України «Про іпотеку» обов`язку іпотекодержателя повідомити іпотекодавців про намір відчужити предмет іпотеки визначено відшкодування іпотекодержателем збитків.

Вимоги щодо відшкодування іпотекодержателем збитків, завданих внаслідок продажу предмета іпотеки у цій справі не заявлено.

Отже, зважаючи на обставини справи та підстави позову про недодержання іпотекодержателем вимог Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про намір укласти договір продажу предмета іпотеки та відчуження такого майна є підставою для відповідальності іпотекодержателя перед іпотекодавцем за відшкодування завданих збитків, а не підставою для витребування майна з чужого незаконного володіння через недійсність договору купівлі-продажу, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову.

Що ж стосується посилань у позові про спірність суми заборгованості, то вказане також не є підставою для задоволення позову з огляду на те, що нерухоме майно було продано новим власником за ціною, визначеною оцінювачем на день укладання договору.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність пістав для задоволення позову.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, тому відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивачів.

Відповідно до ч. 9 ст.158 ЦПК України вжиті за ухвалою суду від 13.05.2021 року заходи забезпечення позову після набрання рішенням законної сили підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Після набрання рішення законної сили заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 13.05.2021 року, а саме: арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 451, - скасувати.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивачі:

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», , юридична адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8.

Повний текст судового рішення складено «06» червня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева