ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 22-ц/807/1013/23 Дацюк О.І.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенка Е.А.

Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» - Лепської Альони Максимівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої електричної енергії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої електричної енергії, посилаючись на те, що відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та користується електроенергією на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 про користування електроенергією.

Зазначає що, відповідач обов`язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, у зв`язку з чим виник борг у сумі 3 961 грн. 41 коп. за період з 01.04.2017 року по 01.10.2019 року, що підтверджується розрахунком боргу за спожиту електричну енергію та витягом з програми «Побут».

Відповідно до знятих показань приладу обліку за період з 01.04.2017 року по 01.01.2019 року відповідачем спожито 3580 кВт год., вартість 4 778 грн. 10 коп. За вказаний період за спожиту електричну енергію надійшло 816 грн. 69 коп.

Отже, борг за спожиту електричну енергію на теперішній час складає 3 961 грн. 41 коп.

Відповідач в добровільному порядку заборгованість не сплачує.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго» суму боргу за період з 01.04.2017 року по 01.01.2019 року у розмірі 3 961 грн. 41 коп. за спожиту електричну енергію та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2023 року позов залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» - Лепська А.М.зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Судом не враховано, що із споживачем склалися договірні відносини, а відповідач як користувач електричною енергією несе відповідальність за прилад обліку щодо якого відкрито особовий рахунок. Залишилось поза увагою суду, що законодавством чітко встановлено обов`язок споживача щодо повідомлення електропостачальника та оператора системи у вигляд документального підтвердження факту зміни власника (користувача) об`єкта. Предметом спору є стягнення заборгованості за електроенергію, а не встановлення місця проживання споживача за відповідною адресою. Зі споживачем у позивача існують договірні відносини, отже місце проживання споживача не є підставою для відмовити в задоволенні позовних вимог через їх недоведеність. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За приписами п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення боргу за електроенергію, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є власником чи користувачем житлового будинку або користувачем послуг з електропостачання, що надається за вищевказаною адресою, оскільки відкриття особового рахунку на ім`я фізичної особи не свідчить про користування нею житлово-комунальними послугами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26липня 1999 року №1357 (далі - ПКЕЕН), Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі - Методика), затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року № 1416.

Частиною 4 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 ПКЕЕН об`єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування.

Правовідносини між енергопостачальником та побутовими споживачами електричної енергії з 11.06.2018 року регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 р. №312 (далі - ПРРЕЕ).

Згідно п.1.1.2 ПРРЕЕ побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність), об`єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування.

За приписами положень статті 29 ЦК України та статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" особа може мати декілька місць проживання, проте проведенням реєстрації місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач у період з 01.04.2017 року по 01.01.2019 року надав електричну енергію у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем спожито 3580 Квт, вартість 4 778 грн. 10 коп. За вищевказаний період за спожиту електричну енергію надійшла оплата в сумі 816 грн. 69 коп.

Згідно розрахунку, доданого до позовної заяви, за спожиту електричну енергію за вищевказаною адресою сума заборгованості складає 3 961 грн. 41 коп.

Вартість спожитої відповідачем електричної енергії визначено відповідно до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Згідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Між тим, позивач зазначає, що ОСОБА_1 проживає та користується електроенергією, яка поставляється в будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Жодних доказів того, що відповідачка проживала за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01.04.2017 року по 01.01.2019 року матеріали справи не містять.

Так само суду не надано позивачем інформацію і про власника житлового приміщення, послуги до якого були надані позивачем.

Клопотань про витребування цієї інформації позивач не заявляв.

Враховуючи, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою, де заявником надавались послуги, а також відсутні докази того, що відповідачу належить право власності на вказану квартиру, відтак не можливо встановити чи отримував саме відповідач вказані послуги, тому суд дійшов до висновку про залишення позову без задоволення.

Розрахунок заборгованості ПАТ «Запоріжжяобленерго» (а.с.6) не є належним доказом проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Вище встановлені обставини стали підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки ним не було враховано, що між позивачем та відповідачем склалися договірні відносини.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, Законом України "Про ринок електричної енергії" та на час виникнення заборгованості регулювалися Законом України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 із наступними змінами та доповненнями та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджено постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, із наступними змінами та доповненнями.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Положеннями статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу приписів статей 11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 164/1965/16-ц (провадження № 61-335б6св18): відсутність письмово оформленого договору не позбавляє відповідача обов`язку оплатити надані йому послуги за електроенергію.

Пункт 1.1.2 Правил також визначає: споживання електричної енергії - користування електричною енергією споживачем за допомогою електрообладнання для задоволення потреб споживача відповідно до укладених договорів; споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Положеннями статей 67, 68 ЖК України визначено, що наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з одержання електричної енергії.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Договірні відносини існують на засадах публічного договору і конкпюдентних дій (споживання та оплата спожитої електричної енергії), які вважаються такими, що були направлені на укладення даного договору.

Договір про користування електричною енергією в порядку ч. 1 ст. 633 ЦК України є публічним договором, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.

Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ПКЕЕН, ці Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Згідно 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. Згідно з пунктом 20 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до пункту 42 ПКЕЕН споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Пунктом 4.12. ПКЕЕН передбачено, що розрахунки між споживачем та електро-постачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Встановлено та позивачем доведено, що вартість спожитої Відповідачем електричної енергії визначено відповідно до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до діючих п. 1.1.2 Правил відповідач ОСОБА_1 є споживачем, оскільки вона споживає електричну енергію та сплачує її.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки предмет спору полягає саме в стягненні заборгованості за електроенергію, а не встановлення місця проживання споживача за відповідною адресою.

Позивачем надано до суду докази відкритого особового рахунку зі споживачем, тобто факту існування договірних відносин, а також докази існуючої заборгованості, що підтверджується розрахунком боргу.

В матеріалах справи відсутні будь-які застереження суду першої інстанції, які б підтверджували виникнення сумнівів в суду у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, в т.ч. Позивача.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не надано належної оцінки всім наявним доказам в сукупності, у зв`язку із чим постановлено неправомірне рішення, яким було відмовлено у позовних вимогах ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення основного боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 3 961 грн. 41 коп.

Отже, рішення суду відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за електроенергію у розмірі 3 961 грн. 41 коп.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» підлягає стягненню з ОСОБА_1 судовий збір в загальній сумі 5 675 грн. 00 коп. (2 270,00 грн. судовий збір, який сплачено позивачем за подання позовної заяви та 3 405,00 грн. судовий збір, що сплачений позивачем за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» - Лепської Альони Максимівни задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2023 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої електричної енергії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» заборгованість за електроенергію в сумі 3 961 (три тисячі дев`ятсот шістдесят одну) грн. 41 коп. та судові витрати в сумі 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 25 травня 2023 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: Е.А. Онищенко

Д.А. Трофимова