ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-4816/09 Номер провадження 22-ц/814/2906/23Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Гальонкіна С.А. при секретарі: Бродській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2023 року (постановлену суддею Предоляком О.С.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиці, стягувач: акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит», заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Свої вимоги мотивував тим, що на виконанні в Автозаводському відділі державної виконавчої служби Кременчуцького міськрайонного управління юстиції перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконаня виконавчого листа № 2-4816/09 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості в розмірі 23276,97 грн.

В межах виконавчого провадження 10.04.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження на підставі якої 15.04.2014 року до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 5352595 про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 .

Виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчене у 2014 році. Будь-які інші діючі провадження з виконання виконавчого листа № 2-4816/09 відсутні. Банк протягом тривалого періоду не вчиняв жодних дій щодо примусового стягнення боргу і на сьогоднішній день строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився.

В державному реєстрі міститься запис про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , що є необґрунтованим та порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

23.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Автозаводськоговідділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з заявою про зняття арешту з усього нерухомого майна. Однак, 21.12.2022 року, отримав відповідь Автозаводського відділу ДВС від 09.12.2022 року, якою відмовлено у знятті арешту та повідомлено, що виконавче провадження знищено з підстав закінчення строків його зберігання.

Із урахуванням зазначеного, заявник просив визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі постанови від 10.04.2014 року про арешт майна боржника та заборони його відчуження; зобов`язати посадових осіб Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови від 10.04.2014 року про арешт майна боржника та заборони його відчуження.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 січня 2023 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», заінтересована особа: ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі постанови державного виконавця від 10.04.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Зобов`язано начальника Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марину Шевченко або іншу уповноважену особу зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Роткевич І.В. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

З даною ухвалою не погодився Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, подавши апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 січня 2023 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час судового засідання представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був відсутній, в судовому засіданні не встановлювався факт сплати боржником заборгованості по виконавчому документу, не вирішувалось питання чи звертався представник стягувача до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строку на його пред`явлення.

Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, постановивши оскаржувану ухвалу, зобов`язав начальника Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марину Шевченко або іншу уповноважену особу вчинити дії поза межа повноважень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

У визначений судом строк відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. На момент розгляду справи сторони по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце справи в судове засідання не з?явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із положеннями ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 22.12.2009 року позов ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Достроково розірвано кредитний договір № 21/SFG18-03-08 укладений 25.03.2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору № 21/SFG18-03-08 від 25.03.2008 в сумі 22927,70 грн. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 229,27 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

На підставі вказаного рішення 02.02.2010 видано виконавчий лист № 2-4816/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу в розмірі 23276,97 грн. та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

В межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 10.04.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1

21.05.2014 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого провадження на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на той час).

23.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з заявою про зняття арешту з нерухомого майна.

Листом Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 09.12.2022 року №138052 ОСОБА_1 повідомлено, що зняти арешт, накладений в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4816/09 не має можливості, у зв`язку з тим, що виконавче провадження знищено з підстав закінчення строку зберігання, і запропоновано для вирішення питання щодо зняття арешту звернутись до суду.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що згідно з приписами пункту 3.17 Інструкції № 512/5, статті 50 Закону № 606-XIV, державний виконавець при винесенні 21.05.2014 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 постанови про повернення згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчого документу стягувачу, зобов`язаний був провести всі необхідні дії у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, зокрема зняти арешт, накладений на майно боржника. Крмі того, скасувати арешт иіг також начальник відділу зазначеної виконавчої служби в порядку передбаченому ст. 74 Закону України «Про виконавче провадженя».

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частина перша статті 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» (чинному на момент існування спірних правовідносин), рішення, дії або бездіяльність державного виконавця могли бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 47 вказаного вище Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертався стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке могло бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 50 вказаного вище Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімався, скасовувалися інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадилися інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не могло бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Із наведеного вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року передбачалося декілька підстав для зняття арешту, накладеного на майно боржника та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішень - у разі закінчення виконавчого провадження (за виключенням вказаних вище випадків) та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Положеннями вказаних вище нормативно-правових актів не передбачалося автоматичне зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачеві, що мало місце в даній справі, а тому висновок суду першої інстанції щодо визнання неправомірною бездіяльності Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , не відповідає вимогам законодавства, чинного на час існування спірних правовідносин.

Діючим законодавством, передбачено можливість божника, в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», звернутися до начальника відділу зі скаргою та усунути порушення своїх прав. Проте, оскільки останній зі скаргою не звертався, дії виконавчої служби щодо надання відповіді з відповідними розяснення, також є правомірними.

За таких обставин, вимоги божника про визнання дій посадових осіб Автозаводського ВДВС в м. Кременчуці є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно вказані висновки суду не можуть бути підставою для обгрунтування необхідності зняття арешту з майна боржника.

На думку колегії суддів, вимоги божника про зобовязання посадових осіб Автозаводського ВДВС в м. Кременчуці зняти арешт з належного йому майна підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 5-7 Прикінцевих та перехідних положень чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст.12 вказаного Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналіз норм закону якими врегульовано порядок примусового виконання рішення суду дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа. Застосування арешту майна, як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення прав людини, що свідчить про необхідність його застосування виключноу випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Із матеріалів справи не вбачається, що стягувач повторно не пред`являв документ до виконання протягом визначених законом строків, при цьому з моменту повернення виконавчого документа і до моменту подання скарги пройшло вісім з половиною років. Виконавче провадження НОМЕР_1 знищено за закінчення терміну зберігання, що підтверджується листом Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.12.2022 №138052.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Втручання у право власності особи, при здійснення присумових дій щодо звернення на нього стягнення, в межах виконання виконавчого документа, повинно відповідати принципам здійснення виконавчого провадження та не порушувати справедливий баланс між інтересами стягувача щодо відновлення порушених прав з одного боку, та захистом права власності боржника - з іншого.

Вказані обставини свідчать про те, що зважаючи на незацікавленість та бездіяльність стягувача щодо виконання отриманого виконавчого документа, продовження існуваннґя арешту на майно боржника, призводить до порушення вказаного балансу та відповідно до порушення права власності останнього.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що фактично у діях посадових осіб Автозаводського ВДВС в м. Кременчуці немає порушень норм Закону України «Про виконавче провадження», однак право боржника на розпорядження належним йому майном залишаються необґрунтовано обмеженим, не зважаючи на те, що виконавче провадження НОМЕР_1 знищено.

Тому з метою відновлення прав ОСОБА_1 , відновити які державний виконавець у завершеному виконавчому провадженні не має можливості, колегія суддів, прийшла до висновку про необхідність скасування арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 .

Аргумент апелянта щодо того, що суд першої інстанції своєю ухвалою зобов`язав начальника Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марину Шевченко або іншу уповноважену особу вчинити дії поза межа повноважень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», колегія суддів відхиляє з тієї підстави, що вказаними вище нормами можливість зняття арешту за таких обставин передбачена.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2023 року з постановленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити частково.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2023 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиці - задовольнити частково.

Зобов`язати начальника Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марину Шевченко або іншу уповноважену особу зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Роткевич І.В. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2023 року.

Головуючий суддя : _____________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _________________ С.А. Гальонкін ___________________ О.Ю. Кузнєцова