Справа № 450/3318/19 Провадження № 2/450/666/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5

про (предмет позову):

визнати спільною сумісною власністю подружжя, наступне майно:

квартиру АДРЕСА_1 ,

автомобіль марки "Фольцваген Транспортер", пасажирський, реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 1997 року випуску,

земельну ділянку 0,1000 га із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на території Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер :03:000:0019,

Поділити спільно нажите майно подружжя між сторонами по справі та визнати частку позивача у спільно нажитому майні подружжя відповідно у розмірі 2/ 3 частини, а частку відповідача у розмірі 1/ 3 частини,

Виділити ОСОБА_1 при поділі спільно нажитого майна подружжя в натурі квартиру АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на дану квартиру з відповідачем,

Виділити ОСОБА_3 в натурі автомобіль марки «Фольцваген Транспортер», пасажирський, реєстраційні номерні знаки якого НОМЕР_1 , 1997 року випуску, припинивши право спільної сумісної власності позивача з відповідачем на даний автомобіль,

Виділити в натурі відповідачу земельну ділянку 0,1000 га із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на території Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер :03:000:0019, стягнути з відповідача судові витрати

підстава позову (позиція позивача):

відсутність згоди сторін щодо поділу спільного майна. Зазначене майно було придбано відповідачем за час шлюбу з позивачем, тому позивач вважає за необхідне поділити майно, так як зазначила в позовній заяві.

Позиція відповідача: позовні вимоги в частині визнання за позивачкою частку у спільно нажитому майні подружжя відповідно у розмірі 2/ 3 частин, а частку відповідача - у розмірі 1/ 3 частини, збільшивши частку позивачки, з врахуванням того, що з позивачкою постійно проживає малолітній син і розмір аліментів, які сплачуватиме відповідач на дитину, є недостатнім для фізичного духовного розвитку дитини та лікування, відповідач не визнає оскільки, в даній квартирі сторони проживають з малолітнім сином, сторони разом проводять щорічні чергові відпустки та дозвілля, разом виховують сина, місце проживання якого судовим рішенням або органом опіки та піклування не визначено з матір`ю, син зареєстрований та фактично проживає з обома батьками, що не заперечується позивачкою, оскільки з моменту розірвання шлюбу сторони місця проживання не змінювали. У разі поділу майна подружжя, частки майна є рівними, а лише у виключних випадках, за наявності обґрунтованих обставин, суд може відступити від засад рівності часток подружжя. В частині збільшення частки позивача у праві спільної сумісної власності, позивач не обгрунтувала наявність таких обставин. Покликання, що позивач не утримує сина, є безпідставними, а самою позивачкою не надано суду доказів на підтвердження розмір витрат, які вона несе на утримання сина.

Щодо земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності. Земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, лише у період із 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, вважається спільною сумісною власністю подружжя. У інших випадках таке майно належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17.

Щодо виділення в натурі автомобіля марки «Фольцваген Транспортер» пасажирський реєстраційні номерні знаки якого НОМЕР_2 1997 року виписку чорного кольору, який був придбаний подружжям 12 березня 2019 року, технічний паспорт на даний автомобіль видано на ім`я відповідача, то з даною позовною вимогою погоджується.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 : у судове засідання не з`явилася.

В судове засідання з`явився представник позивача позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка підтримала заявлені позовні вимоги, просила такі задоволити.

В судове засідання з`явилася представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 яка просила в задоволенні позовних вимог в частині відмовити з підстав викладених у письмових поясненнях.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

01.10.2019 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 17.10.2019 року заява позивача про забезпечення позову; 18.10.2019 року ухвала про повернення заяви про забезпечення позову; 11.11.2019 року заява відповідача про видачу справи для ознайомлення; 14.11.2019 року заява представника позивача ОСОБА_2 про видачу справи для ознайомлення; 21.11.2019 року заява позивача про забезпечення позову; 21.11.2019 року ухвала про забезпечення позову; 29.11.2019 року заява позивача про повернення квитанції про сплату судового збору; 29.11.2019 року ухвала про повернення судового збору позивачеві; 21.01.2020 року заява відповідача про долучення копій документів; 18.02.2020 року заява представника позивача ОСОБА_2 про витребовування доказів; 04.03.2020 року ухвала про витребовування доказів; 04.06.2020 року заява позивача про видачу справи для ознайомлення; 04.08.2020 року заява позивача про долучення копії договору; 02.11.2020 року заява позивача про зупинення провадження у справі; 07.12.2020 року заява позивача про видачу справи для ознайомлення; 15.02.2021 року заява позивача про розгляд справи у її відсутності; 30.07.2021 року заява представника відповідача ОСОБА_4 про видачу справи для ознайомлення; 22.09.2021 року заява представника відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи; 14.12.2021 року заява позивача про перенесення розгляду справи; 15.12.2021 року пояснення представника відповідача ОСОБА_4 по справі; 14.01.2022 року заява представника відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи; 01.03.2022 року заява представника відповідача ОСОБА_4 про долучення документів; 08.09.2022 року заява представника позивача ОСОБА_2 про призначення експертизи.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 25.10.2008 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 25.10.2008 року виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.12.2019 року, яке набрало законної сили 09.01.2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 25.10.2008 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3343, розірвано. За час перебування сторін у шлюбі останніми крім іншого було набуто наступне майно у власність:

квартиру АДРЕСА_1 , що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14014383 від 05.12.2013 року, право власності зареєстровано за ОСОБА_1 , 05.12.2013 року.

автомобіль марки "Фольцваген Транспортер", пасажирський, реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 1997 року випуску, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

З урахуванням відсутності між сторонами порозуміння щодо поділу спільного майна подружжя, беручи до уваги існування спору щодо поділу спільного майна. Право власності на спірне майно підлягає поділу судом.

Згідно ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином судом встановлено, що автомобіль марки "Фольцваген Транспортер", пасажирський, реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 1997 року випуску та квартиру АДРЕСА_1 набуті у власність відповідачем з позивачкою та за час перебування сторонами у шлюбі. Тому виходячи, із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу, суд приходить до висновку, що автомобіль марки "Фольцваген Транспортер", пасажирський, реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 1997 року випуску та квартиру АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , тому слід визнати за кожною із сторін по 1/ 2 частці на вказану квартиру.

Відповідно до статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч.4 ст.71 СК України).

Таким чином, закон встановлює різні випадки припинення права на частку одного з подружжя:

перший випадок - це припинення права на власну частку за бажанням одного з подружжя і за його ж ініціативою з передачею речі в натурі іншому з подружжя;

другий випадок- це припинення права на частку іншого з подружжя за ініціативою того з подружжя, хто бажає залишити собі річ у натурі. Ці випадки припинення права на частку Цивільний кодекс України регламентує по різному.

Зокрема, припинення права на власну частку, тобто вихід з режиму спільної власності та/або припинення такого режиму спільної власності з отриманням грошової компенсації на свою користь з інших співвласників регулюється ст.364 ЦК України у випадку визначення часток та ст.370 ЦК України у разі припинення спільної власності без виділення часток (спільна сумісна власність).

За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права. Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно. Тобто, в даному випадку йдеться про бажання співвласника отримати компенсацію за свою частку з інших співвласників. При цьому, вказана норма не містить відсилання до ч.2 ст.365 ЦК України щодо обов`якового внесення на депозит суду вартості частки тим з співвласників, на користь котрого передається майно в натурі.

Натомість виконання умови щодо попереднього внесення на депозит суду вартості частки з співвласників, право якого припиняється, є обов`язковим при вирішенні питання про припинення права на частку за позовом того співвласника, який бажає залишити майно в натурі собі (ст. 365 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач користується автомобілем на даний час, тому способом поділу майна подружжя, що буде відповідати інтересам кожного з них буде передача спірного автомобіля у власність останньому зі стягненням на користь позивача грошової компенсації.

У зв`язку з неможливістю поділу в натурі належного сторонам автомобіля, та тим, що спільне володіння і користування цим автомобілем також неможливе і ним фактично користується відповідач, суд дійшов висновку про залишення цього майна відповідачу, а позивачці присудження грошової компенсації.

Суд вважає, що при визначенні суми компенсації, слід виходити із ринкової вартості саме спірного автомобіля «Фольцваген Транспортер» пасажирський реєстраційні номерні знаки якого НОМЕР_2 1997 року виписку, який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Як убачається із витягу з інтернет - ресурсу з продажу авто «avto.ria.com», середня ринкова вартість автомобіля, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля «Фольцваген Транспортер» складає 200 166,00 грн, тобто 1/ 2 частина становить 100 083,00 грн.

Зважаючи на те, що спірний автомобіль марки «Фольцваген Транспортер» пасажирський реєстраційні номерні знаки якого НОМЕР_2 1997 року виписку, придбано за час шлюбу, що також визнано сторонами, спірний автомобіль оформлений на праві власності за відповідачем, відтак позивач має право на отримання грошової компенсації 1/ 2 частки його вартості, а саме 100 083,00 грн. як форму розподілу спільного майна подружжя.

За таких обставин слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 100 083,00 гривень, що становить 1/ 2 коштів від вартості спірного автомобіля.

Щодо вимог позивача про відступлення від засад рівності часток подружжя, оскільки син сторін проживає разом з нею, відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку, щодо забезпечення дитини, зокрема від сплати аліментних зобов`язань, суд вважає за необхідне зазначити наступне :

згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини(дітей),приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.11.2019 року з відповідача в інтересах позивачки на утримання малолітнього сина стягуються аліменти у розмірі 1/ 3 частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - з 13 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти відраховуються з заробітної плати відповідача та становлять 4079, 21 гривень.

Станом на листопад місяць 2021 року обставина на яку посилається позивач щодо недостатності одержаних аліментів в забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікуванні свого відображення у розумінні вимог ч. 2 ст. 70 СК України аліментів вирішується в судовому порядку з урахуванням України, оскільки з 2019 року позивачкою не подано збільшення розміру аліментів то слід вважати, що відповідач забезпечує фізичний, духовний розвиток та лікування сина.

Проживання дитини сторін, разом з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя, а її покликання, що позивач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, та не сплачує аліментів, спростовується матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості по аліментах виданого старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Шебец Х.В. від 11.02.2022 року згідно якого вбачається що заборгованість боржника зі сплати аліментів відповідного до виконавчого документа № 450/3116/19 від 20.01.2020 року станом на 01.02.2022 року відсутня.

Отже, для збільшення частки майна дружини, у разі проживання з нею дитини, необхідне доведення існування умови недостатності розміру аліментів, які вона одержує, для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, однак позивачем вказана обставина не доведена, а судом встановлено, що відповідач приймає участь в матеріальному забезпечені спільного сина сторін, а заборгованість по сплаті аліментів, яка була у відповідача, однак в ході розгляду справи сплачена, не є обставиною, яка має істотне значення для відступлення від рівності часток подружжя на підставі частини третьої статті 70 СК України.

Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна позивачем не доведено, тому суд не вбачає підстав для відступлення від рівності часток майна подружжя.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку 0,1000 га із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на території Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер :03:000:0019, виділити в натурі відповідачу земельну ділянку 0,1000 га із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на території Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер :03:000:0019, суд зазначає наступне:

відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 06.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка з цільовим призначенням для індивідуального садівництва площею 0, 1000 га., яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Старосільська сільська рада, кадастровий № :03:000:0019, дата державної реєстрації права власності 06.04.2018 року.

Дана земельна ділянка була передана відповідачу у власність, згідно із наказом від 24.05.2018 року

Головного управління Держгеокадастру у Львівській області "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення" яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та у відповідності до п.2 даного наказу було надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га (кадастровий номер 00:03:000:0019).

Відповідно до статті 61 СК України в редакції, чинній станом на 02 жовтня 2007 року, не належать до об`єктів права спільної сумісної власності приватизовані одним із подружжя земельні ділянки.

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18).

В зв`язку із вищенаведеним, спірна земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя, є особистою власністю відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки "Фольцваген Транспортер", пасажирський, реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 1997 року випуску.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності на 1/ 2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/ 2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на автомобіль марки "Фольцваген Транспортер", пасажирський, реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 1997 року випуску, VIN: НОМЕР_6 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на автомобіль марки "Фольцваген Транспортер", пасажирський, реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 1997 року випуску, VIN: НОМЕР_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , компенсацію вартості 1/ 2 частки автомобіля марки "Фольцваген Транспортер", пасажирський, реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 1997 року випуску, VIN: НОМЕР_6 в розмірі середньої ринкової вартості 100083,00 (сто тисяч вісімдесят три гривні 00 коп.) грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій їх частині, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2881,50 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна гривня п`ятдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 12.05.2023 року.

Учасники справи: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 ; ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 .

СуддяЄ. О. Данилів