Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6036/22 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 69 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/6036/22 за заявою до ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Помогаєва А. В.,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб із відповідачкою, що був зареєстрований 19 грудня 2019 року Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 424.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано шлюб, зареєстрований 19 грудня 2019 року Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 424, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У січні 2023 року відповідачка звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просить залишити дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на своєму утриманні.

В обґрунтуванні заяви зазначила, що при ухваленні рішення про розірвання шлюбу судом не було визначено місце проживання дочки.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

Зокрема, вважає помилковим висновок суду про те, що вимога залишити дитину на її утриманні не була предметом розгляду та що це питання слід вирішувати в порядку ст. 181 СК України. Натомість суд у відповідності до ст. 270 ЦПК України може ухвалити додаткове рішення не лише за заявою сторони, але і з власної ініціативи. Зазначає, що невизначення місця проживання малолітньої дитини є порушенням її прав, особливо під час дії військового стану, що унеможливлює виїзд дитини закордон. Наголошує на відсутності спору за місце проживання дочки між сторонами, а сам позивач просив залишити дитину з нею.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_1 просила ухвалити додаткове рішення, яким залишити малолітню доньку на її утриманні.

Водночас, положеннями сімейного законодавства обов`язок утримання малолітніх дітей покладено рівною мірою на обох батьків, відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що заява про ухвалення додаткового рішення містить некоректну вимогу.

Окрім того, матеріали справи свідчать, що між сторони відсутній спір щодо місця проживання малолітньої доньки. Звертаючись до суду з даним позовом, відповідач вказав, що дитина проживає разом з матір`ю та він не подавав своїх заперечень щодо проживання їхньої спільної доньки й надалі разом з відповідачкою. Однак, позовна заява містить лише вимогу про розірвання шлюбу. Вимоги про залишення доньки на проживання з матір`ю чи вимоги про визначення місця проживання дитини не пред`явлено.

Відповідно, суд під час розгляду цієї справи не вирішував питання про визначення місця проживання дитини чи про залишення її на проживання з одним із батьків.

Якщо під час розгляду справи про розірвання шлюбу з`ясується, що між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

За відсутності такого спору, й за умови, що позовна заява про розірвання шлюбу містить також вимогу про залишення малолітньої дитини на проживання з одним із батьків, суд у своєму рішенні зобов`язаний вирішити це питання.

У даній справі заявлено лише одну позовну вимогу - про розірвання шлюбу, й щодо цієї вимоги у рішенні міститься відповідний висновок суду.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в ухваленні додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 367,368,371,374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2023 року,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: