ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/957/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/1596/22 Категорія: 310000000 Прилуцький В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Пойнер В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона разом з відповідачем перебували в шлюбі, який було зареєстровано 04 липня 2019 року. Однак з січня 2022 року вони з відповідачем спільно не проживають, через те, що він знайшов іншу жінку та наказав їй з донькою покинути квартиру де вони разом мешкали. Вважає, що розірвання шлюбу це єдиний вихід для неї та доньки. Від даного шлюбу мають дитину, доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин донька залишилась проживати разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання дитини, тому вона була змушена звернутись із даним позовом до суду.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила суд стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 3500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до повноліття дитини. Окрім того, просила суд розірвати її шлюб з відповідачем та стягнути з нього судові витрати.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 04 липня 2019 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 117.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 2000 грн. щомісячно, починаючи з 28 червня 2022 року і по 02 грудня 2023 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 9000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу мотивовано тим, що оскільки сторони спільно тривалий час не проживають, відповідач позов в цій частині визнав, суд дійшов висновку, що подільне існування шлюбу є недоцільним та його слід розірвати.

В частині стягнення аліментів суд, ухвалюючи рішення керувався тим, що обоє батьків мають обов`язок утримувати дитину порівну, відповідно позов підлягає до часткового задоволення та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої (на момент подачі позову до суду) доньки ОСОБА_3 , в сумі по 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 28 червня 2022 року і по 02 грудня 2022 року включно.

Крім того, судом здійснено розподіл судових витрат та при їх розподілі суд виходив з того, що оскільки рішення ухвалюється на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Оскільки позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею про подачі позову судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Також, позивачка на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надала до суду договір про надання правової допомоги від 30 квітня 2022 року та квитанцію про сплату адвокату 9000,00 грн., а тому дані витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Не погодившись із рішенням суду в частині розподілу судових витрат, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначив, що у даній частині його ухвалено судом з порушенням норм процесуального права, а тому просив рішення скасувати в частині стягнення з відповідача 9000,00 грн. витрат на правничу допомогу та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні даної вимоги. В іншій частині рішення змінити, стягнувши з нього на користь позивача судовий збір у розмірі 496,20 грн. та на користь держави у розмірі 565,67 грн. та стягнувши з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 426,73 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), а тому вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягали до задоволення.

Крім того, у разі необхідності їх стягнення, судом безпідставно не враховано пропорційність їх стягнення до задоволених вимог позивача.

Також, вказує, що ним було визнано позов в частині розірвання шлюбу.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідачем оскаржено рішення суду лише в частині розподілу судових витрат, тому перегляду в апеляційному порядку підлягає судове рішення лише у даній частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи сторони з 4 липня 2019 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25 березня 2015 року (а.с.11).

По суті вирішеного спору судове рішення оскаржено сторонами не було.

Щодо стягнутого судом судового збору, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у позові - на позивача та у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 сплатила судовий збір за подання позовної заяви в частині розірвання шлюбу у розмірі 992,40 грн., що підтверджується фіскальним чеком № від 20.06.2022 року (а.с. 5).

Від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів позивач звільнена на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

За результатами розгляду справи позов позивача про розірвання шлюбу задоволено повністю, а в частині стягнення аліментів частково.

Отже, судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу підлягає компенсації ОСОБА_2 за рахунок відповідача, тобто судом першої інстанції вірно стягнуто судовий збір у даній частині.

Щодо позовної вимоги у частині стягнення аліментів та за наслідками розгляду розподіл судових витрат, то колегія суддів враховує наступне.

Як видно із позовної заяви ОСОБА_2 просила стягнути із ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 3500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Судом задоволено вимоги позивач частково та визначено щомісячний розмір аліментів у сумі 2000,00 грн.

Пунктом 3 частини 1 статті 176 ЦПК України визначено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Отже, ціна позову складає 21000,00 грн.

Законом України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлено ставку судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону).

У відповідності до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481,00 грн.

Тобто, судовий збір за вказану вимогу становить 992, 40 грн.

Оскільки позовні вимоги у даній частині задоволено судом на 57,14%, тому з відповідача на користь держави підлягав судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 567,09 грн.

Тому у даній частині аргументи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Щодо витрат на правничу допомогу та їх доведеність позивачем, то колегія суддів враховує наступне.

Позивач на підтвердження понесених витрат надала до суду договір про надання правової допомоги від 30 квітня 2022 року та квитанцію про сплату адвокату 9000,00 грн. (а.с.12-13, 16).

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідачем при розгляді справи у суді першої інстанції не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Щодо аргументу апеляційної скарги про ненадання позивачем детального опису робіт виконаних її адвокатом у відповідності до вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, апеляційний суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником відповідача, а отже є визначеним.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19.

З огляду на умови договору про надання правової допомоги та встановлення у ньому фіксованої ціни наданих послуг, враховуючи складання і підписання адвокатом Филь О.М. всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, доходить висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 9 000,00 грн. є реальними та підтверджуються належними доказами.

Водночас, у зв`язку із частковим задоволенням позову у частині стягнення аліментів, суд першої інстанції, в порушення вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, стягнув розмір витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Колегія суддів, враховуючи результати розгляду справи вважає, що розмір судових витрат на оплату правничої допомоги необхідно зменшити пропорційно до розміру задоволених вимог до 7071,39 грн.

Отже, у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, а саме зменшення розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави з 992,40 грн. до 567,09 грн. та зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з 9000,00 грн. до 7071,39 грн.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2023 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору, зменшивши його розмір з 992,40 грн. до 567,09 грн. а також змінити в частині стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшивши їх розмір з 9000,00 грн. до 7071,39 грн.

В решті рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 червня 2023 року.

Судді: