Справа № 306/1350/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 серпня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Мацунича М.В., з участю секретаря Чічкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Свалявського районного суду від 22 липня 2022 року (у складі судді Жиганської Н.М.) за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ АТ «Укргазбанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у серпні 2021 р.

Просив:

-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 43/08МК від 27 травня 2008 р. у розмірі 1 227 916,03 доларів США та 312 560,72 грн., включаючи 1 030 000 доларів США заборгованості за кредитом, 197 916,03 доларів США заборгованості про процентах і 312 560,72 грн. пені за порушення строків повернення процентів;

-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором № 43/08МК від 27 травня 2008 р. у розмірі 66 812,09 доларів США, що еквівалентно 1 816 720,95 грн., за період із 01.10.2019 р. по 23.07.2021 р.;

-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати по сплаті судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 532 772, 41 грн.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 27.05.2008 року між сторонами укладено кредитний договір № 43/08МК у формі невідновлювальної відкличної кредитної лінії із загальним лімітом 1000000 доларів США на строк із 27.05.2008 р. по 26.05.2023 р.

15.09.2008 р. до кредитного договору було внесено зміни шляхом збільшення загальної суми ліміту кредитної лінії до 1 300 000 доларів США та збільшено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами з 16% до 16,6%.

Кредитний договір був забезпечений іпотекою, що підтверджується відповідним договором від 27.05.2008 р.

У період із 27.05.2008 р. по 19.09.2008 р. ОСОБА_1 отримав окремими траншами кредитні кошти в загальній сумі 1 030 000 доларів США, а у видачі решти суми ліміту кредитної лінії у розмірі 270 000 доларів США йому було відмовлено на підставі положення п.3.2.4 Кредитного договору.

23.10.2009 р. у зв`язку з неналежним виконання зобов`язань за кредитним договором і договором іпотеки Банком подано позов до ОСОБА_1 про дострокове стягнення кредитної заборгованості та до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості.

18.05.2016 р. позов Банку до ОСОБА_1 про дострокове стягнення кредитної заборгованості задоволено частково та стягнуто суму отриманих кредитних коштів у розмірі 1 030 000 доларів США, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, однак рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27.10.2016 р. ухвалено нове рішення і в задоволенні вказаних вимог Банку відмовлено в повному обсязі.

10.09.2016 р. у зв`язку з невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 43/08МК від 27 травня 2008 р. Банком, як іпотекодержателем, відповідно до умов договору іпотеки було реалізовано право задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

21.04.2017 р. Свалявським районним судом скасовано реєстрацію речового права, права власності на нерухоме майно - готельний комплекс, об`єкт нежитлової нерухомості розташований у АДРЕСА_1 , за ПАТ «Укргазбанк» на підставі договору іпотеки від 27 травня 2008 р. № 3270, виданого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гуледза А.Г., яка вчинена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., рішення - індексний номер 31325918 від 10.09.2016 р., 14:18:35. Скасовано реєстрацію речового права, права власності на земельну ділянку площею 0,2291 га кадастровий номер якої :04:002:0169 в АДРЕСА_1 , за ПАТ «Укргазбанк» на підставі договору іпотеки від 27 травня 2008 р. № 3270, виданого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гуледза А.Г., яка вчинена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. рішення - індексний номер 31325920 від 10.09.2016 р., 14:06:01.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 р. апеляційну скаргу ПАТ «Укргазбанк» відхилено. Рішення Свалявського районного суду від 21 квітня 2017 р. залишено без змін.

20.03.2019 р. Великою Палатою Верховного Суду вказані судові рішення залишені без змін.

13.06.2019 р. Правлінням Банку було вирішено здійснити відновлення визнання у балансі Банку кредиту позичальника ОСОБА_1 у валюті і сумах, які обліковувалися на балансі Банку на дату припинення визнання кредиту в сумі 1 457 919,27 доларів США, із яких: 1 030 000 доларів США - основна сума боргу, 427 919,27 доларів США - проценти, із припинення визнання на балансі Банку відповідного нерухомого майна.

Отже, вказаний позов подається із підстав відновлення у 2019 р. визнання у балансі Банку заборгованості за кредитним договором № 43/08МК від 27 травня 2008 р., боржником за яким є ОСОБА_1 .

Рішенням Свалявського районного суду від 22 липня 2022 р. у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позов Банку задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-підставою цього позову є факт відновлення визнання у балансі Банку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором, оскільки, 27.10.2016 р. апеляційним судом Закарпатської області у справі № 2/710/110/11 ухвалено рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 43/08МК від 27.05.2008 р. через те, що Банк скористався своїм правом і набув у позасудовому порядку право власності на предмет іпотеки;

-висновки суду першої інстанції про те, що Банк пропустив трирічний термін позовної давності на пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 , є хибним і таким, що не ґрунтується на законі, оскільки з 13.03.2020 р. зупинився перебіг процесуальних строків для Банку на звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, і цей строк на момент ухвалення оспорюваного судового рішення через продовження дії карантину на території України не поновився.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шпуганич В.П. в інтересах ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до того, що позивач пред`явив позов із недотриманням досудового врегулювання спору, а також із пропуском строків позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Судове рішення від 22 липня 2022 р. є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не має.

Суд виходив із того, що відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 р. у задоволенні позову Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Рішенням Свалявського районного суду від 21.04.2017 р. скасовано реєстрацію речового права, права власності на нерухоме майно: готельний комплекс об`єкт нежитлової нерухомості, розташований за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за вказаною адресою за Банком на підставі договору іпотеки від 27.05.2008 р. № 3270.

Указане рішення суду залишено без змін відповідно до ухвали апеляційного суду Закарпатської області та набуло законної сили 17 серпня 2017 р. Відповідно до наданої інформації із державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка 240947653) ОСОБА_2 (іпотекодавець) відновив своє право на майно 07.09.2017 р.

За таких обставин позивач набув право на відновлення кредиту на балансі Банку та пред`явлення вимоги до відповідача саме з 17 серпня 2017 р.

Натомість, Банк відновив кредит на своєму балансі лише через 2 роки - протокол засідання правління Банку від 13 червня 2019 р., а до суду звернувся ще через два роки - 10.08.2021 р.

Тобто з моменту, коли виникло право вимоги до звернення позивача до суду, пройшло майже чотири роки.

Із огляду на це суд визнав необхідним застосувати до позовних вимог строки позовної давності, оскільки підстав для відмови у задоволенні позову по суті у повному обсязі відповідачем не зазначено.

При цьому встановив, що між сторонами існують договірні відносини з приводу отриманого кредиту. Предметом договору від 27 травня 2008 р. № 43/08МК між сторонами є відкриття невідновлювальної відкличної кредитної лінії із лімітом 1000000 доларів США. Кредитна лінія надана на строк до 26 травня 2023 р. Тобто, станом на день подання позову та розгляду справи в суді термін дії кредитного договору не закінчився.

Відповідно до договору про внесення змін до кредитного договору № 43/08 МК від 15.09.2008 р. внесено зміни щодо ліміту кредиту та такий збільшено до 1300000 доларів США. До вказаного договору розроблено, відповідно, графік погашення платежів.

У зв`язку із зміною фінансового стану на ринку фінансових послуг доступними для позичальника були 1030000 доларів США (письмових доказів видачі кредитних коштів суду не надано). Додаткового графіка погашення платежів у зв`язку із зміною кредитного ліміту не розроблялося.

Через невиконанням позичальником узятих на себе зобов`язань Банк звернувся до суду із позовом про дострокове повернення усіх кредитних коштів.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції у частині правового обґрунтування із таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим.

Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту.

Право на звернення до суду за захистом кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю. У позасудовому порядку захист суб`єктивного права також нерозривно пов`язується із фактором часу, про що свідчить зміст статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Натомість, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України).

У позасудовому порядку захист суб`єктивного права також нерозривно пов`язується із фактором часу.

Захист цивільних прав шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки полягає в тому, що іпотекодержатель відповідно до умов укладеного договору, у випадку не виконання позичальником своїх зобов`язань має право зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки, як позасудовий спосіб захисту своїх прав. Це право існує, поки суд не встановить зворотного, оскільки іпотекодавець може це оскаржити.

При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою оформлення права власності на предмет іпотеки є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Із урахуванням цього, перебіг позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки починається від дня, коли у кредитора (іпотекодержателя) виникло право на відповідний позов, незалежно від того, чи відбувався захист цього права в позасудовому порядку.

У силу положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не вказане у статті 264 ЦК України в якості окремої підстави переривання перебігу позовної давності, а також не може вважатися діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу, чи прирівнюватись до пред`явлення позову. Звернення стягнення є реалізацією іпотекодержателем свого права, передбаченого договором іпотеки, та підставою припинення цього права.

Визнання незаконним рішення про перехід права власності на нерухоме майно також не може переривати перебіг позовної давності за позовними вимогами про звернення стягнення з аналогічних причин.

У справі, яка переглядається, 08.09.2016 р. Банком було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № 43/08МК від 27.05.2008 р. по позичальнику ОСОБА_1 шляхом позасудового врегулювання - оформлення права власності на предмет іпотеки за ціною 37 104 220 грн., визначеного суб`єктом оціночної діяльності, рішенням Свалявського районного суду від 21 квітня 2017 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 р. реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Банком скасовано. Відтак, вжитий Банком засіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме - оформлення права власності на предмет іпотеки за собою, до визначених статтями 263, 264 ЦК України підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить.

У спірних правовідносинах Банк у позасудовому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки за собою, разом із тим, не реалізував свого права на стягнення всієї заборгованості за кредитним договором у судовому порядку в межах позовної давності.

Положення частини п`ятої статті 261 ЦК України не суперечать загальному правилу визначення моменту початку перебігу позовної давності, закріпленому у частині першій цієї статті, а лише конкретизує дату, погоджену сторонами при укладенні договору, з якої кредитор міг та повинен був довідатись про порушення свого права.

Отже, за змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Із урахуванням цього, початок перебігу позовної давності за зобов`язаннями у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання, починається зі спливом цього строку.

Підстави зупинення та переривання позовної давності визначені у статтях 263, 264 ЦК України.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

На підставі частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням процесуальних вимог щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Це свідчить, що позасудовий спосіб врегулювання спору шляхом оформлення за собою права власності на предмет іпотеки або скасування такого рішення, не впливають на переривання позовної давності або зупинення її перебігу.

Позасудовий спосіб врегулювання спору є певною мірою ризиком, пов`язаним, у тому числі, із пропуском позовної давності. Однак особа сама вирішує як їй здійснювати захист своїх прав, в судовому або ж позасудовому порядку.

Початок перебігу позовної давності, підстави зупинення та переривання перебігу позовної давності визначені законодавством у імперативних нормах матеріального права, проте частина п`ята статті 267 ЦК України надає суду право визнавати поважними причини пропуску позовної давності і захищати порушене право.

Тлумачення статей 18, 256, 261, 264, 267 ЦК України свідчить, що: початок перебігу позовної давності за позовами про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань у договірних правовідносинах із визначеним строком виконання починається зі спливом цього строку. Тобто, цивільне право кредитора є порушеним з моменту невиконання зобов`язання; позасудовий спосіб врегулювання спору шляхом оформлення за собою права власності на предмет іпотеки не впливає на перебіг позовної давності, а саме не перериває та не зупиняє її перебіг; скасування рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Банком не впливає на перебіг позовної давності; скасування рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Банком, саме по собі не є поважною причиною пропуску позовної давності; звернення до однієї форми (одного способу) захисту жодним чином не впливає на перебіг позовної давності, яка і є однією з тих обставин, що можуть перешкодити захисту в іншій формі чи іншим способом.

Особа, яка вдалася до юрисдикційної форми захисту свого права та пропустила позовну давність для звернення до суду з позовом для захисту цього ж права, не може виправдовуватися тим, що вона захищалася в позасудовому порядку.

Питання поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Саме позивач повинен довести поважність характеру тієї чи іншої причини, а не інші учасники, адже це в його інтересах, щоб суд визнав поважними причини пропуску позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що питання поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12?97гс19), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19).

При вирішенні питання про поважність причин пропуску позовної давності суд першої інстанції вважав, що є очевидним, що розгляд справи у судах різних інстанцій про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на думку добросовісного й розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на скасування оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. На думку суду, скасування виконавчого напису нотаріуса не змінює суті того, що існує такий виконавчий напис, згідно з яким стягується з відповідача сума заборгованості за договором позики.

У справі, що переглядається, право Банку на позов виникло в жовтні 2009 р., оскільки саме тоді Банк звернувся із позовом (справа № 2/710/110/11) до ОСОБА_1 про стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором № 43/08МК-01 від 27 травня 2008 р., у якому із урахуванням збільшених позовних вимог у лютому 2010 р. просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку: 1 227 916,03 доларів США та 312 516, 72 гривень, із яких: 1 030 000 доларів США - залишок кредиту, 197 916, 03 доларів США - нарахованих і несплачених процентів, 312 560, 72 гривень - пені за порушення строків повернення кредиту.

Проте, звернувшись до суду із цим позовом лише в серпні 2021 року, Банк пропустив позовну давність.

Причинами звернення до суду з цим позовом саме в серпні 2021 р. Банк зазначає, що 21.04.2017 р. Свалявським районним судом скасовано реєстрацію речового права, права власності на нерухоме майно, готельний комплекс об`єкт нежитлової нерухомості розташований у АДРЕСА_1 , за ПАТ «Укргазбанк» на підставі договору іпотеки від 27 травня 2008 р. № 3270, виданого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гуледза А.Г., яка вчинена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., рішення індексний номер 31325918 від 10.09.2016 р. 14:18:35; скасовано реєстрацію речового права, права власності на земельну ділянку площею 0,2291 га кадастровий номер якої :04:002:0169 в АДРЕСА_1 , за ПАТ «Укргазбанк» на підставі договору іпотеки від 27 травня 2008 р. № 3270, виданого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гуледза А.Г., яка вчинена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. рішення індексний номер 31325920 від 10.09.2016 р. 14:06:01.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 р. апеляційну скаргу ПАТ «Укргазбанк» відхилено. Рішення Свалявського районного суду від 21 квітня 2017 р. залишено без змін.

20.03.2019 р. Великою Палатою Верховного Суду вказані судові рішення залишені без змін.

13.06.2019 р. Правлінням Банку було вирішено здійснити відновлення визнання у балансі Банку кредиту позичальника ОСОБА_1 у валюті і в сумах, які обліковувалися на балансі Банку на дату припинення визнання кредиту в сумі 1 457 919,27 доларів США, із яких: 1 030 000 доларів США - основна сума боргу, 427 919,27 доларів США - проценти, із припинення визнання на балансі Банку відповідного нерухомого майна.

Однак, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 р. (справа № 2/710/110/11) апеляційну скаргу Банку задоволено частково. Рішення Свалявського районного суду від 18 травня 2016 р. скасовано.

У задоволенні позову Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_1 до Банку, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні вимог Банку до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості колегія суддів констатувала, що відповідно до ст.ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку» Банк скористався своїм правом і залишив за собою у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 43/08 МК від 27 травня 208 р., майно, що належало ОСОБА_2 на праві власності, а саме: - нерухоме майно: готельний комплекс (двоповерховий з мансардою), літ. А, загальною площею 1 550,6 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 вересня 2006 року, виданого Полянською сільською радою; - земельну ділянку з цільовим призначенням - для підприємницької діяльності (обслуговування готельного комплексу), загальною площею 0,2291 га, кадастровий номер :04:002:0169, що знаходиться за цією ж адресою, та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗК № 059525 від 22 вересня 2006 року, виданого Свалявським районним відділом земельних ресурсів на підставі рішення 4 сесії 5 скликання Полянської сільської ради Закарпатської області.

Колегія суддів враховує, що позивач міг звернутися до суду за захистом свого порушеного права з моменту ухвалення рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 р., незалежно від того, чи було скасовано реєстрацію права власності за Банком на предмет іпотеки.

За такої умови очевидно, що врегулювання спору в позасудовому порядку після виникнення у кредитора права на відповідний позов не перериває позовну давність і не зупиняє її перебігу, а скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки не впливає на перебіг позовної давності за позовом про стягнення заборгованості та не зумовлює початок її перебігу.

Реєстрація Банком за собою права власності на предмет іпотеки/скасування у судовому порядку такої реєстрації саме по собі не можна вважати поважною причиною пропуску позовної давності, оскільки кредитор, який обрав саме такий спосіб захисту порушеного права має усвідомлювати й наслідки такого порушення.

Тривалий розгляд спорів за участі сторін не позбавляв позивача можливості звернутися до суду із позовом про стягнення боргу раніше та захистити своє порушене право.

Причини пропуску позовної давності в цьому випадку пов`язані з обставинами, що залежать повністю від дій позивача, який брав участь у справі про визнання незаконним рішенням про перехід права власності на нерухоме майно та мав можливість звернутися до суду із позовом про стягнення боргу раніше.

Інших обставин, які виникли та унеможливили своєчасне звернення до суду з позовом, Банк не навів.

Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову Банку в задоволенні позову про стягнення боргу за кредитним договором у зв`язку зі спливом позовної давності, однак, на думку колегії суддів, помилково визначив початок перебігу цього строку, як уже було відмічено, такий строк необхідно відраховувати з моменту ухвалення апеляційним судом Закарпатської області рішення від 27 жовтня 2016 р., яким у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_1 за кредитним договором № 43/08МК від 27 травня 2008 р. відмовлено.

Доводи апеляційної скарги Банку під час апеляційного перегляду цієї справи не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Банку належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині правового обґрунтування, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.4, ч.1 п.п.1,3,4, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково. 2.Рішення Свалявського районного суду від 22 липня 2022 року змінити в частині правового обґрунтування. 3.Решту рішення Свалявського районного суду від 22 липня 2022 року залишити без змін. 4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 5.Повне судове рішення складено 18 серпня 2023 р.

Судді: