1Справа № 335/3263/23 2-о/335/111/2023
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2023 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., ознайомившись із матеріалами заяви заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області Редька Миколи Валерійовича, який діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, про визнання спадщини відумерлою та передання її у власність,
ВСТАНОВИВ:
До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області Редька М.В., який діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, про визнання спадщини відумерлою, що відкрилась після смерті ОСОБА_1 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 та передання майна до власності Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2023 року, заяву передано в провадження судді Макарова В.О.
Суддя, вивчивши матеріали поданої до суду заяви в порядку окремого провадження, перевіривши наведені прокурором підстави для звернення до суду в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, приходить до наступних висновків.
Частиною 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Положеннями частин 1 ст. 1277 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Відповідно до приписів частини 2 ст. 1277 Цивільного кодексу України, заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною 3 ст. 1277 Цивільного кодексу України, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.
Аналогічна норма передбачена частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування».
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
З огляду на викладене основним спірним питанням є наявність або відсутність належних підстав у прокурора на звернення до суду із заявою в інтересах, в даному випадку, Запорізької міської ради.
У частинах третій та четвертій статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
Зазначені норми поширюються на всі стадії цивільного судового процесу, стосуються заяв, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг.
Отже, реалізація прокурором права на представництво потребує обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Правовий статус прокурора визначено Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).
Згідно з частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VII, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (частини четверта стаття 23 вказаного вище Закону).
Отож виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їхній діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Ураховуючи, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Зі змісту частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII випливає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Проте підстави представництва інтересів держави прокуратурою в цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або здійснює їх неналежно.
Таке «не здійснення захисту» полягає в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень: він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їхнього захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Водночас «здійснення захисту неналежним чином» полягає в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Проте «неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їхнього захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача/відповідача.
Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, та які є підставами для звернення прокурора до суду.
Разом з тим, суд зазначає, що підстави для представництва прокурором інтересів держави повинні існувати на час звернення до суду та повинні бути доведені відповідними доказами. Прокурор повинен надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб`єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи. Самого лише твердження прокурора про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження недостатньо.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.09.2019 року у справі № 263/2038/16-а.
У правовідносинах, які виникли у цій справі, захист інтересів держави здійснює Запорізька міська рада, як суб`єкт владних повноважень, на яку покладено обов`язок подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою за наявності обставин, визначених статтею 1277 Цивільного кодексу України.
Так, обґрунтовуючи право на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області посилався на те, що відповідно до інформації, районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 30.01.2023 року № 01-10/107 на квартирному обліку у районній адміністрації перебуває 1 874 громадян, з них: правом на позачергове отримання житла користується 195 громадян, правом на першочергове отримання житла 511 громадян. Ураховуючи наведене, спрямованість прокурора у вказаній справі направлена на захист інтересів держави, оскільки існує загроза позбавлення можливості територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради передати вказану квартиру у власність або користування громадянам, які потребують отримання житла. Звернення прокурора з вказано заявою до суду спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішення питання щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана загроза порушення інтересів держави та інтересів територіальної громади м. Запоріжжя свідчить про наявність «порушення інтересів держави» у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявність підставі для представництва. Таким чином, зазначає, що звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо переходу майна, яке становить відумерлу спадщину, у власність територіальної громади. У зв`язку з цим, не порушується принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи, що набула спірне майно у незаконний спосіб.
Виходячи зі змісту поданої до суду в порядку окремого провадження заяви заступника окружної прокуратури вбачається, що таке звернення є заходом прокурорського реагування на захист інтересів держави в особі Запорізької міської ради, оскільки остання не вживала жодних заходів щодо визнання квартири АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною, що відкрилась після смерті ОСОБА_1 , тому наявні підставою для представництва прокуратурою зазначених інтересів держави у даній справі, як то визначено статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», через неналежний захист заявником (Запорізькою міською радою), як уповноваженим у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень.
Надано повідомлення, здійсненого на виконання доручення секретаря міської ради, Департаментом правового забезпечення Запорізької міської ради щодо розгляду вищезазначеного листа, згідно якого вбачається, що повноваження щодо вжиття заходів з визнання об`єктів нерухомого майна відумерлою спадщиною на території м. Запоріжжя покладені на районні адміністрації Запорізької міської ради. Проте до Запорізької міської ради не надходила жодна інформація, яка б давала підстави вважати, що вказана квартира має ознаки відумерлої спадщини. Станом на 27.12.2022 року Запорізька міська рада не зверталась до суду з приводу визнання квартири АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною.
Надано листа заступника окружної прокуратури від 10.01.2023 року, згідно якого останній просив повідомити чи вживались станом на час надання запиту заходи позовного характеру щодо визнання спадщини відумерлою стосовно об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . У разі вжиття таких заходів, просив повідомити причини та чи будуть вони вжиті, коли та які саме.
Надано повідомлення, здійсненого на виконання доручення секретаря міської ради, Департаментом правового забезпечення Запорізької міської ради щодо розгляду вищезазначеного листа, згідно якого вбачається, що повноваження щодо вжиття заходів з визнання об`єктів нерухомого майна відумерлою спадщиною на території м. Запоріжжя покладені на районні адміністрації Запорізької міської ради. До грудня 2022 року у Запорізькій міські раді та районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району відсутня була жодна інформація, яка б давала підстави вважати, що вказана квартира має ознаки відумерлої спадщини. Станом на 23.01.2023 року Запорізька міська рада не зверталась до суду з приводу визнання квартири АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною, у зв`язку з відсутністю необхідних документів. Не заперечує проти вжиття органами прокуратури заходів судово-претензійного характеру в інтересах територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.
Надано повідомлення заступника окружної прокуратури від 03.04.2023 року, відповідно до якого, виконуючи вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомляє, що Вознесенівською окружною прокуратурою м. Запоріжжя будуть вжиті заходи представницького характеру шляхом звернення з позовною заявою до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Запорізької міської ради про визнання спадщини відумерлою, яка відкрилась після померлої ОСОБА_1 .
Разом з цим, аналізуючи зміст звернення керівника заступника окружної прокуратури від 03.04.2023 року, можна зробити висновок про те, що в даному зверненні заступник прокурор інформує про вже фактично прийняте ним рішення про звернення до суду з заявою, і з цього звернення ніяким чином не вбачається, що заява буде пред`явлена прокурором через те, що Запорізька міська рада не може самостійно захистити інтереси територіальної громади.
Суд вважає, що звертаючись до суду з заявою, заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області не з`ясував причин, які перешкоджають Запорізькій міській раді самостійно захистити інтереси Запорізької міської ради, які збігаються з інтересами держави, та не повідомив про них суду.
Не отримавши доказів того, в чому полягає нездійснення або неналежним чином здійснення представництва в суді законних інтересів держави безпосередньо органом місцевого самоврядування здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від імені і в інтересах якого подано заяву, заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області вже звернувся до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу спадкового майна у власність громади, позбавивши Запорізьку міську раду можливості самостійно звернутись до суду за захистом порушеного права, відтак, не підтвердив підстав для представництва інтересів держави, таким чином, у справі не здобуто передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави.
У Рекомендації Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05. 2003 року № 1604 (2003) «Про роль служби публічних обвинувачів у демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції обвинувачів обмежувалися сферою обвинувачення в справах про кримінальні правопорушення, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему кримінальної юстиції, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розташовані та ефективні органи.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що у заяві заступника керівника Вознесенівсьої окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області не зазначено, не обґрунтовано та не надано доказів того, в чому полягає нездійснення або неналежним чином здійснення представництва в суді законних інтересів держави безпосередньо органом місцевого самоврядування здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від імені і в інтересах якого подано заяву, оскільки орган місцевого самоврядування у цій справі не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з відповідною заявою про визнання спадщини відумерлою, при цьому з урахуванням вимог п. 15-1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» органи місцевого самоврядування звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях за подання заяви про визнання спадщини відумерлою.
Згідно п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Посилаючись на викладене, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для звернення заступника керівника Вознесенівсьої окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області до суду в інтересах держави в особі Запорізької міської ради з заявою в порядку окремого провадження про визнання спадщини відумерлою та передання її у власність, та вирішує питання про повернення поданої до суду заяви суб`єкту звернення на підставі п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
Окрім того, суддя вважає за необхідним звернути увагу заступника керівника Вознесенівсьої окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області на те, що відповідно до ст.ст. 293, 294 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За положеннями ст. 338 ЦПК України, рішення суду за заявою про визнання спадщини відумерлою може бути, зокрема, про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Відповідно до ч. 3 ст. 1277 ЦК України, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Отже, суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках.
Проте, заявник у заяві просить суд визнати спадщину відумерлою та передати її у власність Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради. Отже заява містить дві вимоги, які підлягають розгляду за різними правилами цивільного судочинства, а саме: щодо визнання спадщини відумерлою (окреме провадження) та передачі її у власність територіальної громади (позовне провадження).
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» зазначає, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. Суди повинні враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках.
Таким чином, у заяві окремого провадження про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, про передачу спадкового майна у власність Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради.
Також у заяві у порушення п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зазначено щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.
На підставі викладеного та керуючись статями 56, 185, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,
Заяву заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області Редька Миколи Валерійовича, який діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, про визнання спадщини відумерлою та передання її у власність - повернути суб`єкту звернення.
Копію ухвали направити заступнику керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області Редька Миколі Валерійовичу - для відома.
Роз`яснити заявнику Запорізькій міській раді, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя В.О. Макаров