Справа №339/130/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

з участю позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Досяк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Болехівської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 , у свідоцтві про народження якого він записаний батьком, а відповідач - матір`ю.

Після народження сина у них були гарні сімейні відносини, проживали разом, виховували та доглядали дитину. Через певні об`єктивні причини відповідач виїхала на роботу за кордон і син залишався проживати з ним у його будинку, він доглядає за ним та забезпечує його всім необхідним, оскільки працює та має належну заробітню плату.

У них з сином дуже теплі та дружні відносини, разом грають у ігри, проводять час, син дуже прив`язаний до нього. Дитина забезпечена всім необхідним для проживання, розвитку, навчання. Син добре розвинутий, спілкується з однолітками, не є замкнутим. У будинку для нього облаштована кімната, дитина має своє спальне місце та місце для навчання, відпочинку та ігор. Син проживає у комфортних для нього умовах, відчуває постійну увагу та турботу з його боку, а тому зміна місця проживання буде для нього великим психологічним стресом.

У зв`язку з виїздом відповідача за кордон, їх стосунки зіпсувалися і зараз вони проживають окремо, відповідач - проживає в Німеччині, де працює, а він проживає з сином.

Коли відповідач повернеться додому, йому невідомо, а тому вважає, що в інтересах дитини є необхідним визначити її місце проживання з ним, де облаштований побут та створені умови для належного проживання та розвитку дитини, з чим відповідач не погоджується, що і стало підставою для звернення до суду.

Відповідач в судові засідання не з`явилася повторно та не подала відзив на позов, про дату, час і місце цього засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, а саме через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.30, 34).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При таких обставинах, враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, представника органу опіки та піклування, пояснення свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 15, ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Встановлено, що спірні правові відносини між сторонами виникли з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини.

Так, за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 (а.с.8).

Відповідач отримала дозвіл на проживання в Німеччині на строк до 04 березня 2024року. ( а.с.43).

11 січня та 10 березня 2023 року працівником служби у справах дітей Болехівської міської ради проведено обстеження умов проживання дитини ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , про що складений відповідний акт.

Встановлено, що дитина ОСОБА_3 проживає разом із батьком у приватному будинку з усіма зручностями та комунікаціями, який належить йому на праві власності позивачу.

Будинок одноповерховий, має 4 кімнати, кухню, коридор, ванну кімнату, підвал. В кімнатах зроблено ремонт, всі облаштовані меблями, побутовою технікою. Син ОСОБА_5 має кімнату облаштовану меблями, є окреме спальне місце, комод для речей, іграшки є запас продуктів. Загальний заробіток на 2 осіб становить приблизно 10000 грн. Батько ОСОБА_1 займається вихованням та утриманням сина ОСОБА_3 . Мати дитини ОСОБА_2 часто виїжджає за кордон та зі слів ОСОБА_1 має намір залишитися за кордоном на тривалий час. ОСОБА_1 зберігає традиції рідного краю, з сином ОСОБА_5 перебуває в люблячих та доброзичливих стосунках. (а.с.9,10) .

Згідно висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради №43 від 27 квітня 2023 року, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , важаючи на факт проживання дитини з батьком, задовільні умови проживання, доглянутість дитини, її емоційний стан, згоду матері та її відсутність на невизначений термін (а.с.40-41).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано: тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що ОСОБА_1 , піклуючись про інтереси сина, звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним.

Як ствердив представник органу опіки та піклування при прийнятті висновку щодо визначення місця проживання дитини та спілкуванні з відповідачкою, остання не заперечувала щодо проживання сина з батьком, мотивуючи свою позицію тим, що не має можливості в достатній мірі піклуватись про нього, з огляду на тривалі виїзди за межі України, пов`язані з роботою.

Слід зазначити, що відсутність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей не може бути підставою для відмови у задоволенні таких вимог. З визначенням місця проживання дитини пов`язано вирішення батьками питань щодо утримання й виховання дитини.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2021 року по справі № 646/13541/15-ц.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд має керуватися в першу чергу найвищими інтересами дитини.

Матеріалами справи підтверджується, що син сторін ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з батьком, який піклується про його фізичний, духовний, моральний розвиток, виховання, створює належні умови для проживання, розвитку його природних здібностей та відпочинку.

Зазначені обставини підтверджують досліджені в судовому засіданні докази: акт обстеження умов проживання, висновок органу опіки і піклування (а.с.40-41), а також поясненнями свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_7 , двоюрідним брат позивача, підтвердив, що син ОСОБА_5 з 2022 року проживає з батьком, оскільки відповідач проживає за кордоном. Коли позивач на роботі, то за дитиною доглядає його бабуся.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що як друг сторін, вона часто приходила до них в гості та стверджує, що тривалий час позивач та відповідач проживають окремо, відповідач на даний час їздить за кордон на роботу, а син ОСОБА_5 проживає з батьком. Її дочка, якій 4 роки постійно грається із ОСОБА_5 . Позивач консультується з приводу здоров`я сина з педіатором, а інколи в неї запитує поради щодо лікування дитини. Позивач весь вільний час проводить з дитиною, а коли на роботі, то за дитиною доглядає його бабуся. Позивач не чинить перешкод відповідачу для спілкування з сином ОСОБА_5 .

Згідно характеристики ТзОВ «Світ шкіри», ОСОБА_1 працює обрізчиком шкірсировини, де зарекомендував себе з позитивної сторони, як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності та знаходиться в межах його компетенції; у нього склалися хороші взаємовідносини з колективом (а.с.11).

Як з"ясовано судом, відповідач ОСОБА_2 перешкод для спілкування з сином та участі у його вихованні не має, проте через періодичні тривалі виїзди за межі України не має можливості забезпечити дитині належні умови для проживання навчання та розвитку.

Із зазначеного вбачається, що батько приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, піклується про сина, забезпечує його одягом, харчуванням, засобами для розвитку, дитина перебуває на його вихованні та утриманні.

Вбачається, що за час окремого проживання батьків і відповідно проживання малолітньої дитини з батьком в дитини сформувалося звичне для неї комфортне оточуюче середовище, стосунки у сім`ї добрі, дитина почувається впевнено.

Оцінивши наявні у справі докази, дослідивши обставини справи та доводи позовної заяви, враховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, маючи за мету забезпечення найкращих інтересів дитини, її впевненості у майбутньому та недопущення емоційних втрат через зміну звичного для дитини комфортного оточуючого середовища, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

Установивши, що малолітній ОСОБА_3 постійно проживає з батьком, який приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, створює належні умови для повноцінного розвитку та проживання дитини, піклується про неї, виявляє зацікавленість її повсякденним життям та потребами, місце проживання дитини слід визначити з батьком, що забезпечить якнайкращі інтереси дитини.

Розподіл судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України: у разі задоволення позову на відповідача покладаються витрати, пов"язані з розглядом справи, що в даному спорі становлять 1073.60 грн. за сплату судового збору при подачі позовної заяви.

Керуючись ст.141, 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 - паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Долинським РС УДМС України в Івано-Франківській області, 30 липня 2015 року, місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Виконавчий комітет Болехівської міської ради (орган опіки та піклування) - пл.І.Франка, 12 м.Болехів Калуського району Івано-Франківської області, .

Суддя Головенко О.С.

Дата складання повного тексту рішення 01 червня 2023 року