ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22вк/803/3/23 Справа № 20/12/2019 Суддя - Макаров М. О.
УХВАЛА

06 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Макарова М.О.,

за участю секретаря Керімовій-Бандюковій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця Костянтина Васильовича з примусового виконання рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-Східний міжрегіональний» від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

04 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду як до суду першої інстанції зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коломойця К. В. (далі державний виконавець) з примусового виконання рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-Східний Міжрегіональний» від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, на підставі якого ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний». За якою просила суд, визнати неправомірними дії державного виконавця у виконавчому провадженні ВП № 62792594 щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження без належної перевірки наявності правонаступників померлого боржника ОСОБА_2 та під час дії ухвали суду про зупинення виконання за виконавчим листом; скасувати постанову державного виконавця від 30 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця поновити виконавче провадження ВП № 62792594 з примусового виконання виконавчого листа № 20/12/2019, виданого 07 серпня 2020 року Дніпровським апеляційним судом на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі № 20/12/2019 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 18 січня 2019 року у розмірі 2 650 000,00 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість скарги в межах її доводів, суд вважає, що скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 20 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18 січня 2019 року у розмірі 2 650 000 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі № 20/12/2019 видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 20 грудня 2019 року, ухваленого у справі № 20/12/2019 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

11 серпня 2020 року постановою Головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця К.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 62792594 за виконавчим листом № 20/12/2019 виданим Дніпровським апеляційним судом 07 серпня 2019 року про стягнення з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18 січня 2019 року у розмірі 2 650 000 грн.

25 серпня 2020 року дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулась до Дніпровського апеляційного суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 (відповідач у справі) помер. Таким чином, вирішення судом питання про видачу стягувачу виконавчого листа відбулося після смерті боржника та без його повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, за життя ОСОБА_2 не мав боргових зобов`язань, тим більше перед ОСОБА_1 , яка умисно зазначила неправильну адресу проживання боржника та подала від імені померлого заяву про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року, постановленою ним як судом першої інстанції, заяву ОСОБА_3 задоволено. Визнано виконавчий лист № 20/12/2019, виданий Дніпровським апеляційним судом 20 липня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18 січня 2019 року в розмірі 2 650 000 грн, таким, що не підлягає виконанню. Визнано виконавчий лист № 20/12/2019, виданий Дніпровським апеляційним судом 20 липня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Верховного Суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

В той же час в провадженні Дніпровського апеляційного суду перебувала справа №803/135/20, відкрита на підставі заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 20 грудня 2019 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 20 грудня 2019 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2021 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року заяву ОСОБА_3 задоволено, рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 20 грудня 2019 року скасовано.

Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2022 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2021 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 20 грудня 2019 року відмовлено.

Оскільки строк пред`явлення до виконання виконавчих листів до виконання не сплив, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні його правонаступником ОСОБА_3 , оскільки боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця Костянтина Васильовича від 30 вересня 2020 року закінчено виконавче провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ Про виконавче провадження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - задоволено; заяву ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , правонаступник боржника ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження по справі №20/12/2019 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики залишено без розгляду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання статті 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах № 6 від 07.02.2014 року, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, процесуальне правонаступництво можливе на будь-якій стадії процесу і в будь-якому виді провадження.

Завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження (ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Виходячи зі змісту процесуального законодавства, процесуальне правонаступництво це заміна сторони у справі іншими особами у зв`язку з переходом до цих осіб матеріальних прав і обов`язків попередньої особи.

Таким чином, підставою процесуального правонаступництва (заміни сторони виконавчого провадження) є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особи).

Згідно із ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року в справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18), Верховним Судом у постанові від 19 травня 2021 року в справі № 523/15975/18 (провадження № 61-16887св20).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому ч. 5 ст. 15 цього Закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому ст. 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених ст. 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи ст. 442 ЦПК України, що містять процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями ст. 55 цього Кодексу.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі ст. 55 ЦПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у ч. 5 ст. 442 ЦПК України.

Процесуальне правонаступництво в розумінні ст. 55 ЦПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення.

Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Отже, відповідна заміна сторони виконавчого провадження правонаступником може бути здійснена лише у разі скасування постанови виконавця про закінчення такого виконавчого провадження.

З урахуванням наведених вище законодавчих приписів, у разі смерті фізичної особи сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.

Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі, у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі, у зв`язку зі смертю боржника.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20).

Установлено, що спірні правовідносини у цій справі, за якими виданий виконавчий лист, допускають правонаступництво, оскільки не пов`язані з особистими немайновими правами особи боржника.

Однак державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо отримання відомостей, необхідних для вирішення питання про заміну померлого боржника як сторони виконавчого провадження її спадкоємцями; не вчинено жодних дій щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, а передчасно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно із ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин скарга є обґрунтованою в частині вимог щодо визнання неправомірними дії державного виконавця у виконавчому провадженні ВП № 62792594 щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та скасування постанови державного виконавця від 30 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження, що у свою чергу є підставою для відновлення виконавчого провадження за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення, а тому в задоволенні вимог скарги в іншій частині слід відмовити, оскільки такі є передчасними.

Також суд вважає за можливе поновити скаржникові строк для подання скарги до суду, адже такий з урахуванням доводів скаржника та доданих до скарги документів пропущений з поважних причин.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця Костянтина Васильовича від 30 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 62792594.

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця Костянтина Васильовича з примусового виконання рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-Східний міжрегіональний» від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця Костянтина Васильовича у виконавчому провадженні ВП № 62792594 щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження без належної перевірки наявності правонаступників померлого боржника ОСОБА_2 та під час дії ухвали суду про зупинення виконання за виконавчим листом.

Скасувати постанову головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця Костянтина Васильовича від 30 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 62792594.

У задоволенні скарги в іншій частині вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду на загальних підставах.

Суддя М.О. Макаров