ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Пікуль В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря Сальної Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року адвокат Костяний А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики від 03.06.2009 року в розмірі 10000,00 доларів США, проценти за користування позикою в розмірі 108000,00 грн, а також судові витрати у розмірі 30151,72 грн.

Позов мотивовано тим, що 03.06.2009 року між ОСОБА_3 , яка змінила прізвище на ОСОБА_4 , та відповідачем укладений договір позики, згідно умов якого позикодавець (позивач) передала позичальнику (відповідачу) грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США, а останній зобов`язався повернути вказані грошові кошти за першою вимогою позивача. Також, відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати позивачу винагороду за користування позикою в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, про що власноручно зазначив у розписці.

26.09.2019 року відповідач отримав від позивача вимогу про повернення позики та сплату заборгованості за користування грошовими коштами, проте свої зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів не виконав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , грошові кошти у сумі 10000,00 доларів США та 108000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , понесені останньою судові витрати в загальному розмірі 8586,72 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що наявність у позивача оригіналу розписки, свідчить про те, що зобов`язання за договором позики не виконані.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розписка є формальною і не свідчить про реальну передачу грошей. Вказує, що винагорода у розмірі 3000 грн не передбачена у правовідносинах позики, та є надмірною з часу складання розписки - 2009 р.

Вказує, що вимоги про повернення коштів від позивача не отримував, а тому строк виконання зобов`язань не настав.

Вважає, що формулювання у розписці «Деньги обязуюсь вернуть по первому требованию ОСОБА_5 . Ежемесячная сумма вознаграждения которую ОСОБА_6 будет получать составляєт 3000 гривен», не може бути підставою для стягнення коштів у розмірі 108000 грн, оскільки норми ЦПК України передбачають винагороду лише в правовідносинах пов`язаних зі знахідкою .

Вважає, що вказане формулювання не відповідає принципу добросовісності та рівності сторін договору, містить істотний дисбаланс прав та обовязків сторін, є несправедливим та порушує вимоги чинного законодавства .

Відзив до суду апеляційної інстанції у встановлені строки не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно оригіналу розписки від 03.06.2009 року, оформленої російською мовою, ОСОБА_2 , взяв в бор у ОСОБА_7 10000,00 (десять тисяч) доларів США. Гроші зобов`язався повернути за першою вимогою ОСОБА_7 . Щомісячна сума винагороди, яку ОСОБА_7 буде отримувати, складає 3000,00 грн. (а.с. 13).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.08.2009 року, а також Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, вбачається, що ОСОБА_3 , після реєстрації розірвання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 » (а.с. 7-12).

Досудова вимога від 23.09.2019 року про сплату заборгованості за договором позики позивачем на адресу відповідача направлялася Новою Поштою, що підтверджується квитанцією про сплату поштових послуг та інформацією про її направлення (а.с. 14-22).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт наявності у позивача оригіналу розписки свідчить про те, що саме ОСОБА_1 , є позикодавцем за договором позики та саме їй належить право вимоги за вказаним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником. Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку, і навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Суд першої інстанції встановивши, що оригінал розписки від 03.06.2009 року знаходиться у ОСОБА_1 , прийшов до обґрунтованого висновку, що остання є позикодавцем за договором позики та має право вимоги за ним. Факт наявності у позивача спірної розписки, свідчить про невиконання відповідачем, як боржником, зобов`язання за договором позики, що є визначальним у цій категорії справ.

Доводи відповідача про те, що він не отримував вимогу про повернення коштів, спростовуються матеріалами справи, так як до позовної заяви позивачем долучено досудову вимогу від 23.09.2019 року та докази її направлення (а.с. 14-22).

Доводи ОСОБА_2 , про те, що формулювання у розписці про винагороду у розмірі 3000 грн, яку буде щомісячно отримувати позикодавець, не відповідає принципу добросовісності та рівності сторін договору та є несправедливим, колегія суддів до уваги не бере, оскільки сторони вільні у договірних правовідносинах.

Зобов`язання з повернення коштів, у тому числі, розмір грошової щомісячної винагороди, ОСОБА_2 зазначив особисто при написанні розписки, про що підтвердив своїм підписом на ній.

Відповідач договір позики не оспорював, в тому числі за його безгрошовістю. Презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину у встановленому порядку відповідачем не спростована.

В силу положень статті 204 ЦК України договір позики, укладений між сторонами у справі є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що прізвище, зазначене в розписці є відмінним від прізвища позивача та не є однією і тією ж особою, спростовується матеріалами справи та наявністю саме у позивача оригіналу розписки.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, дав належну оцінку борговій розписці, встановив її правову природу та дійшов обґрунтованого висновку про наявність між сторонами - позивачем та відповідачем відносин, які виникли із боргового зобов`язання останнього щодо повернення коштів, які боржником не виконано, що є підставою для стягнення боргу.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом 5 днів.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль