г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 216/3793/22
Номер провадження 2/213/224/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі судді Мазуренка В.В., розглянувши заочно в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/3793/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ СК "Інтер-Поліс" про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася до суду із зазначеним позовом в інтересах позивача до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу. В позові вказує, що 21 лютого 2022 року в м. Києві між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 актом прийому передачі було передано в користування відповідача легковий автомобіль Peugeot 308 НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 . Одночасно з укладанням акту відповідач передав позивачеві розписку зобов`язання, де відповідач зобов`язався у разі пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу відшкодувати шкоду оцінену в установленому законом порядку власнику даного майна.

27 серпня 2022 року в Кривому Розі було спричинено значні пошкодження автомобіля, після чого вказаний транспортний засіб було повернуто. Причини пошкодження визначалися експертом, оскільки автомобіль був залишений відповідачем в неробочому стані. Автомобіль був застрахований, страхове відшкодування не проводилось. Протокол стосовно відповідача не складався. Пошкодження спричинені саме відповідачем, оскільки при наданні автомобілю в користування відповідача такі пошкодження в акті відображено не було. Позивачем з метою врегулювання ситуації робились спроби зв`язатись з відповідачем, проте відповідач уникає зустрічі. Автомобіль отримав технічні ушкодження, сума матеріального збитку, завданих автомобілю відповідно до звіту складає 19 986,15 грн, вартість проведення експертизи становить 2 000,00 грн.

Вказує, що в силу приписів ч.1 ст.1214 ЦК України відповідач з моменту заволодіння транспортним засобом та до моменту його повернення власнику ніс відповідальність за допущене погіршення такого майна. Транспортний засіб був пошкоджений вже після того, як відповідач набув його без достатньої правової підстави, тобто у період коли останній ним фактично володів. Доказів вибуття цього майна із володіння відповідача, на момент отримання пошкоджень не надано.

Крім того, внаслідок пошкодження транспортного засобу позивачу також заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку із ушкодженням власності, неможливість протягом довгого часу користуватись автомобілем за його призначенням, порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, певним ударом по престижу позивача. Позивач була змушена неодноразово відвідувати автомобільний ринок та магазини у пошуках для ремонту запчастин, і внаслідок відсутності таких, замовляти їх через Інтернет, сплачуючи послуги приватних поштових відділень за отримання цих запчастин. Розмір моральної шкоди оцінює в 7 000,00 грн.

Просить стягнути з відповідача на користь позивача 19 986,15 грн у відшкодування завданої матеріальної шкоди, моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн, витрати з визначення вартості збитку у розмірі 2 000,00 грн, а всього 28 986,15 грн. Крім того, просить стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

В судове засідання сторони не викликались. Відповідач відзив не надав.

Представник третьої особи пояснень щодо позову не надав.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2022 року вказану справу передано до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року позовну заяву повторно залишено без руху.

Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ СК "Інтер-Поліс».

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

16 вересня 2016 року на ім`я відповідача видано посвідчення водія НОМЕР_3 .

В паспорті відповідача його прізвище російською мовою вказано як « ОСОБА_3 ».

Позивач є власником транспортного засобу Peugeot 308 НОМЕР_1 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

21 лютого 2022 року мовою оригіналу ОСОБА_4 складено розписку-зобов`язання, де він зобов`язується у разі пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу Peugeot 308 НОМЕР_1 відшкодувати шкоду оцінену в установленому законом порядку власнику даного майна, а також зобов`язується відшкодувати заподіяну шкоду життю і здоров`ю третім особам та/або потерпілим; відшкодувати шкоду заподіяну майну третім особам та/або потерпілим. Даною розпискою-зобов`язанням він підтверджує факт отримання ним вказаного транспортного засобу у тимчасове користування на термін не менше, аніж 18 календарних місяців. Таким чином мінімальний термін користування транспортним засобом складає 18 календарних місяців. В разі повернення ним вказаного автомобіля раніше а ніж 18 календарних місяців зобов`язується сплатити відшкодування у розмірі 7 000,00 грн в день такого повернення транспортного засобу.

21 лютого 2022 року складено Акт видачі вказаного автомобіля №0328, відповідно до якого пробіг авто складає 296091, зауваження щодо технічного стану відсутні, здав ОСОБА_1 , а прийняв ОСОБА_4 (мовою оригіналу).

Відповідно до прибуткового касового ордера №03/28.09.22 квитанції від 04 вересня 2022 року вартість послуг експерта за складання звіту №03/28.09.22 про оцінку КТЗ транспортного засобу Peugeot 308 НОМЕР_1 складає 2 000,00 грн.

Відповідно до звіту №03/28.09.22 від 04 вересня 2022 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Peugeot 308 НОМЕР_1 складає 19 986,15 грн.

На ім`я відповідача 06 вересня 2022 року представником позивача адвокатом Орловскою В.А. складено та відправлено претензію про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача.

Відповідно до полісу №208691269 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб Пежо 308 НОМЕР_1 , страховик ПАТ СК "Інтер-Поліс".

Вирішуючи даний спір, суд вважає необхідним перш за все дослідити правову природу відносин, що виникли між сторонами, з урахуванням таких норм.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином у ст. 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину. Однак така презумпція може бути спростована у двох випадках.

По-перше, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). По-друге, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Між тим, у даному випадку договір оренди транспортного засобу нотаріально посвідчений не був.

В свою чергу, частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Тобто недійсність такого правочину встановлена законом та визнання його недійсним судом не вимагається відповідно до частини другої статті 215 ЦК України.

Таким чином, договір оренди транспортного засобу, укладений між сторонами, є нікчемним в силу наведених вище законодавчих приписів.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

При цьому, права особи, яка вважає себе власником майна, у даному випадку підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1214 ЦК України з часу коли особа набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, вона відповідає за допущене нею погіршення майна.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

В межах даної справи відповідач цю презумпцію не спростував. В силу приписів ч. 1 ст. 1214 ЦК України саме відповідач, з моменту заволодіння цим транспортним засобом та до моменту його повернення власнику, ніс відповідальність за допущенне погіршення такого майна. При цьому транспортний засіб був пошкоджений (в момент його передачі, згідно з актом від 21 лютого 2022 року пошкодження автомобіля відсутні) вже після того як відповідач набув його без достатньої правової підстави, тобто у період коли останній ним фактично володів. Доказів вибуття цього майна із володіння відповідача, на момент отримання пошкоджень, суду не надано. Відповідач між тим не надав доказів повернення транспортного засобу позивачу у належному стані, в той час як мав вжити заходів для його повернення в силу вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України, вимагати належного оформлення та фіксації наявності або відсутності пошкоджень. Тобто відповідач не довів, що шкода завдана не з його вини.

Визначаючись із розміром шкоди, суд зазначає таке.

Як видно зі звіту №03/28.09.22 від 04 вересня 2022 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Peugeot 308 НОМЕР_1 складає 19 986,15 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що шкода, завдана позивачу внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу, заподіяна з вини відповідача, відповідно має бути відшкодована останнім в розмірі, визначеному у вищевказаному звіті.

Крім того, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення витрат з визначення вартості матеріального збитку у розмірі 2 000,00 грн, які вона понесла, з огляду на доведеність вини відповідача.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то такі підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Зважаючи, що внаслідок неправомірних дій відповідача було пошкоджено майно позивача (транспортний засіб), спричинення останній моральної шкоди є безсумнівним.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги характер та незначний обсяг душевних і психічних переживань позивача, зумовлених пошкодженням її майна, можливість його швидкого відновлення шляхом ремонту, що не потребує надмірних зусиль з боку позивача, а тому виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 2 000,00 грн.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст.3 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч.1 ст. 263 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А тому повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04).

В той же час, оскільки позивачем не надано детального розрахунку наданих послуг адвоката та доказів сплати витрат на правову допомогу, суд не бачить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 23, 204, 215, 216, 220, 799, 1166, 1167, 1212, 1214 ЦК України, ст. ст. 7, 10, 12, 13, 79-81, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ СК "Інтер-Поліс" про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 19 986,15 грн, моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн, витрати на залучення експерта у розмірі 2 000,00 грн, а всього 23 986 (двадцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) грн 15 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ПАТ СК "Інтер-Поліс", вул. Володимирська, 69, м. Київ,

Дата складення повного тексту судового рішення 22 травня 2023 року.

Суддя В.В. Мазуренко