Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі судді Бедьо В.І.,

за участі секретаря Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ужгород цивільну справу за позовом Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави, в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах - Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

В С Т А Н О В И В:

У позові зазначається, що на обліку квартирно-експлуатаційному відділі м. Мукачево знаходиться земельна ділянка, загальною площею 18,47 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право постійного користування якою посвідчується державним актом від 4 травня 1981 року.

Розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 15 липня 2014 року № 218 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, площею 18,47 га військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 . Проте, під час виготовлення технічної документації із землеустрою на військове містечко № НОМЕР_1 встановлено, що на частину земельної ділянки виготовлено документи, що посвідчують право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0980 га з кадастровим номером :35:001:0119.

Рішенням Ужгородської міської ради від 27 жовтня 2010 року № 1638 затверджено проект відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та надано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0980 га в районі АДРЕСА_3 . Незважаючи на те, що Міністром оборони України рішення про надання згоди про надання у приватну власність частини земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 , площею 0,0980 га в районі АДРЕСА_4 не приймалось, органу місцевого самоврядування квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачеве земельна ділянка не передавалася, Ужгородська міська рада своїм рішенням від 27 жовтня 2010 року № 1638 фактично вилучила вказану земельну ділянку із володіння (користування) Міністерства оборони України.

Позивач в позовній заяві зауважує, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності незаконно, усупереч волі держави в особі уповноважених органів Міністерства оборони - України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве, відповідач отримав у власність спірну земельну ділянку з порушенням установленого законом порядку та інтересів держави, у зв`язку з чим земельна ділянка площею 0,0980 га по АДРЕСА_4 , яка входить до складу військового містечка № НОМЕР_1 підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево.

Позивач просить суд визнати недійсним рішення Ужгородської міської ради від 27 жовтня 2010 року № 1638 про затвердження проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та надання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0980 га в районі АДРЕСА_3 та витребувати земельну ділянку, площею 0,0980 га з кадастровим номером :35:001:0119, що входить до складу земельної ділянки площею 18,47 га військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 на користь держави в особі Міністерства оборони України з володіння ОСОБА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.09.2018 року позовну заяву заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону, подану в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах: Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве до Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Ужгородської міської ради та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння залишено без руху.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 17.10.2018 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону, поданою в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах: Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве до Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Ужгородської міської ради та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

09.11.2018 року надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Орбан Н.Л. про долучення до матеріалів справи відзиву на позовну заяву в порядку ст. 178 ЦПК України та доданих до нього доказів.

У відзиві представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Орбан Н.Л. зазначає, що органи прокуратури на момент прийняття оскаржуваного рішення здійснювали загальний нагляд за дотриманням законів органами місцевого самоврядування і встановлювалася процедура прокурорського реагування та строки реагування. У разі не реагування органу прокуратури з приводу оскарження рішення ради в період здійснення ними загального нагляду, це підтверджує законність такого рішення.

Також представник Відповідача зазначає, що в заявленому позові не наведено підстав для представництва та не дотримано порядок звернення до суду та звертає увагу на те, що при зверненні з позовом у даній справі прокурором не доведено наявність порушеного права або охоронюваного законом інтересу держави у зв`язку з прийняттям радою спірного рішення.

Представник відповідача вважає, що в позовній заяві жодним чином не вказується на підставі чого та в який спосіб землекористування по АДРЕСА_2 перейшло від Міністерства оборони колишньої Української РСР до Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Мукачева.

Такаж у відзиві зазначено, що на місцевості відсутні будь-які межові знаки, що чітко визначають її зовнішні контури, земельна ділянка не огороджена, протягом тривалого часу, засмічувалася, на ній відсутні будь-які ознаки використання. Крім цього, вона розташована за межами території військової частини, яка належним чином огороджена та використовується для потреб оборони.

Представк відповідача вважає, що акт, який оскаржується Позивачем є актом індивідуальної дії та стороною Позивача обрано неналежний спосіб захисту та не доведено порушення своїх прав та виникнення права на спірну ділянку, щоб ставити питання про витребування. А також заявлення вимог позивачів здійснено поза межами процесуальних строків.

Представник Відповідача 2 просить суд визнати Позивачів неналежними; застосувати строки позовної давності; відмовити у задоволенні позову повністю.

Разом з відзивом була подана заява про застосування строків позовної давності.

13.11.2018 року надійшов відзив на позовну заяву від представника Відповідача 1 Ужгородської міської ради А.Данканича.

У відзиві зазначено, що на момент прийняття оскаржуваного рішення міської ради України «Про прокуратуру», згідно якого органи прокуратури здійснювали загальний нагляд за дотриманням законів органами місцевого самоврядування і встановлювалася процедура прокурорського реагування та строки реагування.

Прокуратурою в заявленому позові не зазначено підстав для представництва та не дотримано порядок звернення до суду, що вимагає від даного органу пряма норма Закону України «Про прокуратуру».

Представник Відповідача 1 зауважує, що відносно спірної земельної ділянки, яка входить в земельну ділянку, яка виділялася для міської ради в районі АДРЕСА_4 , відділом земельних ресурсів у м. Ужгороді 01.10.2008 року № 260 видано довідку по формі 6-зем про існуючий стан угідь даної земельної ділянки м. Ужгороді про те, що вона відноситься до земель Ужгородської міської ради, не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів.

Ужгородська міська рада не змінювала цільового призначення земельної ділянки, оскільки по обліку форми 6-зем, вона не відносилася до земель оборони, а тим більше не припиняла права користування на спірну земельну ділянку, бо таке право не було в установленому порядку зафіксовано ні на місцевості, ні документально.

У відзиві звернено увагу на відсутність на місцевості встановлених межових знаків, наявну огорожу військової часини по АДРЕСА_1 , а відтак відсутні правові підстави стверджувати про те, що спірна земельна ділянка відноситься до військового містечка № НОМЕР_1 , так як вона знаходиться поза його огорожею.

Представник Відповідача 1 просить суд застосувати строки позовно давності; відмовити в задоволенні позову повністю.

26.03.2019 року від представника Міністерства оборони України, В.О. Гудими надійшла відповідь на відзив.

У якому зазначено, що держава, в особі Міністерства оборони України набуває власності на відповідні земельні ділянки (нерухоме майно) безпосередньо на підставі закону як акта цивільного законодавства.

Також у відвовіді на відзив прописано, що необгрунтованими є і доводи відповідача про те, що акт, який оскаржується позивачем є актом індивідуальної дії, з огляду на те що, на думку відповідачів, стороною Позивача обрано неналежний спосіб захисту та не доведено порушення своїх прав та виникнення права на спірну ділянку, щоб ставити питання про її витребування.

Щодо застосування строків позовної давності у відповіді на відзив зазначено, що виходячи з приписів ст.76, 77 ЦПК України відповідач у поданому відзиві на позов не наводить належних та допустимих доказів, які б чітко вказували на календарну дату, коли, на його думку Міністерство оборони України довідалось про порушення свого права або про особу, яка його порушила при цьому від зазначеної дати і до моменту подання позову мало б минути не менше трьох років.

Відтак, у відповідача відсутні обґрунтовані підстави стверджувати, що Міністерство оборони України позивається у даному провадженні вже після спливу строку позовної давності для заявлення відповідного позову.

02.05.2019 року Начальник КЕВ м. Мукачево М.Федчик надіслав на адресу суду відповідь на відзив в якому зазначено, що спірну земельну ділянку надано на підставі рішення № 001 «СУЖЕННОГО ЗАСЕДАНИЯ УЖГОРОДСКОГО ГОРИСПОЛКОМА ДЕПУТАТОВ ТРУДЯЩИХСЯ» от 9 января 1953 года «О закреплении земельних участков за войсковыми частями КЭЧ Ужгородского района». Згідно даного рішення було закріплено за Міністерством оборони по АДРЕСА_5 земельні ділянки за військовими містечками, в тому числі і військове містечко № НОМЕР_2 по АДРЕСА_6 (порядковий номер 23), та на підставі рішення виконкому від 27.05.1992 р. № 75 була перейменована на вул. Другетів, державний акт на право користування земельною ділянкою старого зразку № 1 від 04.05.1981 року.

На підставі наказу Міністра оборони України за № 34/203 від 03.12.1992р «Про інвентаризацію земель, що знаходяться в користуванні Міністерства оборони України» було проведено інвентаризацію земель Міністерства оборони України, за участю представників місцевих органів влади та складений акт від 24.02.1993 року. Земельна ділянка площею 18,47 га військового містечка № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 на час проведення інвентаризації знаходилась в постійному користуванні військової частини.

Враховуючи те, що на момент введення в дію Земельного кодексу Української РСР від 18.12.1190 р. № 562-ХІІ, спірна земельна ділянка була в користуванні Мукачівської КЕЧ району для розміщення та постійної діяльності військових частин Збройних Сил, то в ст. 70 ЗК Української РСР від 18.12.1990р. з набуттям чинності відповідним Кодексом зазначена земельна ділянка стала за законом відноситись до земель оборони, а держава набула права власності на відповідну земельну ділянку згідно з ст.4 цього кодексу, вяка встановлювала, що землі оборони перебувають у державній власності.

В свою чергу Мукачівська КЕЧ району згідно з п. 5 вищезазначеної Постановою Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР від 18.12.1990р. зберегла своє право на користування відповідною земельною ділянкою тепер вже, як земельною ділянкою земель оборони.

Позивач начальник КЕВ м. Мукачево підполковник М.Федчик просить суд на підставі вищенаведеного керуючись ст. 179 ЦПК України врахувати вказані доводи, та задоволити позовні вимоги заступника військов прокурора Ужгородського гарнізону в повному обсязі.

14.06.2019 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було закрите підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону, в інтересах держави, в особі органів уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве, до Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, до судового розгляду по суті.

24.03.2022 року від прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури Руслана Дибеця надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експерта про проведення комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи. В якій зазначено, що земельна ділянка відведена рішенням Ужгородського міськвиконкому від 09.01.1953 року № 001 (державний акт № 1 від 04.05.1981 року) під розміщення військової частини за адресою: АДРЕСА_2 відносилась до земель оборони, a земельна ділянка за кадастровим :35:001:0119 повністю накладається на землі надані у безстрокове номером користування Мукачівській КЕЧ для державних потреб, площа накладання становить - 0,0980 га.

01.06.2023 року від від прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Малик Ю.Л. надійшло клопотання в якому просить, змінити назву органу прокуратури на «Закарпатська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону» під час розгляду справи № 308/10692/18.

В судове засідання представники позивачів не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

В судове засідання відповідачі не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомляли.

Національне законодавство, яке потрібно застосувати.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою відбувається через добровільну відмову землекористувача від даної земельної ділянки. Згідно ч. 3,4 ст. 142 ЗК України відмова від користування земельною ділянкою відбувається через подання спеціальної заяви про відмову землекористувача до власника земельної ділянки.

Також, ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України закріплено правову норму, відповідно до якої підставою набуття права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, за умови, що такі рішення прийняті у межах їх повноважень та відповідно до закону.

Приписами ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України встановлено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, при цьому у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної і приватної власності.

Крім того, у ст. 14 Закону України «Про збройні сили України» встановлено, що земля закріплена за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Згідно зі ст. 13 Земельного кодексу України, повноваження щодо розпорядження землями державної власності відноситься виключно до повноважень Кабінету Міністрів України. У даному випадку, власниками земельних ділянок, закріплених за суб`єктами, що перебувають у сфері управління Міністерства оборони України є Держава в особі Кабінету Міністрів України, оскільки за приписами ст. 110 Конституції України саме Кабінет міністрів України є вищим органом в системі органів виконавчої влади, якому надані повноваження з управління об`єктами державної власності.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України закріплено правову норму, відповідно до якої підставою набуття права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, за умови, що такі рішення прийняті у межах їх повноважень та відповідно до закону.

Поряд із цим, ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України містить положення щодо поділу земель України за цільовим призначенням на відповідні категорії, серед яких, зокрема, і землі оборони.

Відповідно до вимог ст. 77 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Згідно зі ст. 20 Земельного кодексу України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно у відповідності до Закону України «Про використання земель оборони».

Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній на момент видачі оскаржуваного державного акту на право власності на землю) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності земельні ділянки, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна.

Статтею 319 цього Кодексу визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а ст. 321 Цивільного кодексу України визначено непорушність права власності.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Стаття 393 Цивільного кодексу України передбачає, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом недійсним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України власник має право на захист права власності.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду.

Право користування спірною земельною ділянкою відповідно до Державного Акта від 4 травня 1981 року закріплено за Мукачевсьою КЕЧ. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення комплексної земельно-тенічної та оціночно-земельної експертизи від 28.05.2020 року № 1034/1035 встановлено, що земельна ділянка відведена рішенням Ужгородського міськвиконкому від 09.01.1953 року № 001 (державний акт № 1 від 04.05.1981 року) під розміщення військової частини за адресою: АДРЕСА_2 відносилась до земель оборони, a земельна ділянка за кадастровим :35:001:0119 повністю накладається на землі надані у безстрокове номером користування Мукачівській КЕЧ для державних потреб, площа накладання становить - 0,0980 га.

Отже, Ужгородська міська рада, ухвалюючи рішення від 27.10.2010 року № 1638 "Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд" в частині затвердження технічної документації із землеустрою та надання у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0980 га не була уповноважена розпоряджатися спірними земельними ділянками.

Ужгородською міською радою при виділення спірної земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0980 га не враховано правові норми ст. 142 Земельного кодексу України, відповідно до яких існує певний передбачений законодавством порядок припинення права постійного користування землями оборони, зокрема у зв`язку із добровільною відмовою від них землекористувача.

З огляду на викладене та вимоги п. «в» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, земельна ділянка, кадастровий № :35:001:0119 не могла бути передана до земель приватної чи комунальної власності в силу їх приналежності за цільовим призначенням до земель оборони. Держава є власником земель оборони за законом.

Згідно зі ст. 13 Земельного кодексу України, повноваження щодо розпорядження землями державної власності відноситься виключно до повноважень Кабінету Міністрів України. У даному випадку, власниками земельних ділянок, закріплених за суб`єктами, що перебувають у сфері управління Міністерства оборони України є Держава в особі Кабінету Міністрів України, оскільки за приписами ст. 110 Конституції України саме Кабінет міністрів України є вищим органом в системі органів виконавчої влади, якому надані повноваження з управління об`єктами державної власності.

Аналогічної правової позиції щодо необхідності надання Кабінетом Міністрів України згоди на вилучення земель оборони дотримується і Вищий господарський суд України у справі № 916/3719/15 (постанова від 23.06.2016 року залишена в силі Верховним Судом України).

Отже, наявність згоди Міністра оборони України на припинення права постійного користування земельною ділянкою без рішення власника - Кабінету Міністрів України, не є підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Передання Ужгородською міською радою спірних земельних ділянок відбулось з порушенням норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч.ч.1, 5 ст. 116, ст.ст. 120, 141, ч. 3 ст. 142 ЗК України, ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», Відтак, рішення Ужгородської міської ради від 27.10.2010 № 1638 порушує права держави, як власника вказаних земель в особі Квартирно - експлуатаційного відділу м. Мукачево, як належного землекористувача.

Щодо представництва прокурором інтересів держави.

Надаючи оцінку наявності у прокурора підстав для здійснення представництва інтересів держави у справі, яка розглядається, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельної ділянки у державну власність, що беззаперечно становить суспільний інтерес.

Суд приходить до висновку, що обґрунтованим згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 26.06.2019 в справі № 587/430/16-ц, є звернення прокурора з позовом до суду в цій справі, оскільки має місце порушення інтересів держави.

Щодо клопотання представника відповідачів про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Загальний строк позовної давності складає 3 роки, перебіг якого розпочинається із дня коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про порушення свого права.

Суд вважає, що позивачем не було пропущено строку позовної даності, оскільки не наводиться належних та допустимих доказів, які б слідчили про точну календарну дату коли позивач дізнався про порушення свого права.

Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави, в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах,- Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння - задоволити.

Визнати недійсним рішення Ужгородської міської ради від 27 жовтня 2010 року № 1638 про затвердження проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та надання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0980 га в районі АДРЕСА_3 .

Витребувати земельну ділянку площею 0,0980 га з кадастровим номером :35:001:0119, що входить до складу земельної ділянки площею 18,47 га військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 на користь держави в особі Міністерства оборони України з володіння ОСОБА_1 .

Стягнути з Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 солідарно на користь платника Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево судовий збір в розмірі 3524,00 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, адреса: вул. Бращайків, 2, м. Ужгород, 88000;

Позивач:Міністерство України, , адреса: пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ;

Позивач:Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево, адреса: вул. Берегівська-об`їзна, 1А, м. Мукачево, 89600, ;

Відповідач: Ужгородська міська рада, адреса: пл. Поштова, 3, м. Ужгород, 88000, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.І. Бедьо