Справа № 627/149/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

головуючої Вовк Л. В.

з участю секретаря судового засідання Тішакіної Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно ,

у с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , після смерті її чоловіка ОСОБА_3 .

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , який за життя побудував та проживав у будинку по АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке позивачка має намір успадкувати, оскільки є спадкоємцем першої черги за законом. З цією метою вона звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області, де після ОСОБА_3 було заведено спадкову справу № 94/2009. Однак державний нотаріус своєю постановою від 08.11.2022 відмовила позивачці у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на спадкове майно не зареєстроване. Іншим шляхом позивачка не може захистити своє порушене право , тому звернулася до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивачка підтримала позов , просить задовольнити .

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову не заперечував , прохав ухвалити рішення на розсуд суду, відзив не подав.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків.

В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

За змістом пункту 4.9 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців необхідно витребувати документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , в смт Краснокутськ Краснокутського району Харківської області, помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.10.2008. (а.с. 6)

За життя ОСОБА_3 придбав у гр. ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу (а.с. 8-9)

15.03.1973 ОСОБА_3 , на підставі рішення № 73 виконавчого комітету Краснокутської селищної Ради народних депутатів, отримав дозвіл побудувати новий будинок замість старого на земельній ділянці АДРЕСА_1 , оскільки старий будинок став не придатним для проживання.

Після будівництва нового будинку, до приймання його в експлуатацію, старий жилий будинок та інші будівлі, вказані на плані, ОСОБА_3 було зобов?язано знести. (а.с. 17)

Будівництво тривало до 1984 року.

Зі звіту «Про стан несучих будівельних конструкцій житлового будинку по АДРЕСА_1 на предмет визначення його експлуатаційної надійності», шифр № 02/2023, вбачається, що за сукупністю даних про технічний стан конструктивних елементів та інженерного обладнання, технічний стан вказаного житлового будинку є задовільним. (а.с. 29-53)

Про те, що будинок садибного типу існує по АДРЕСА_1 , свідчить технічний паспорт, виготовлений КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» від 04.11.2022. (а.с. 54-58)

Згідно довідки адміністратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» апарату Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області Мізік Людмили № 84 від 16.01.2023, ОСОБА_3 був зареєстрований з 28.07.1972 у будинку по АДРЕСА_1 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 11)

Згідно довідки КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» № 495 від 23.12.2022, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, збудований у 1984 році, розташований в АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 право власності не зареєстроване.

Станом на 31.12.2012, на знесений дерев`яний житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 зареєстроване право приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.1972, посвідченого Краснокутською державною нотаріальною конторою. Реєстраційний номер: книга 8, номер запису 720. (а.с. 14)

Згідно п.78 Постанови КМУ № 509 від 28.04.2021 «Про запровадження експериментального проекту щодо отримання державним реєстратором прав на нерухоме майно за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що перебувають у розпорядженні комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації на паперових носіях, та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» , документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року

Відповідно до п.79 даної Постанови, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у разі присвоєння завершеному будівництвом об`єкту адреси без застосування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва проводиться за наявності документа, що підтверджує присвоєння такому об`єкту адреси, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

Документ, що підтверджує присвоєння будинку, будівлі, споруді адреси, не вимагається в разі державної реєстрації права власності.

До набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно» виникнення у особи права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права та відповідно до статей 90, 101 ЗК Української РСР ( в ред.1970 року) разом з правом власності на будівлю до громадянина переходило прав користування земельною ділянкою, якщо будівля розташована на землях міст та селищ міського типу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35/18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

Таким чином в судовому засіданні доведено факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями майна ОСОБА_3 за законом є його діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які відмовилися від прийняття спадщини, про свідчать їхні заяви у спадковій справі № 94/2009, а також дружина, позивач по справі, ОСОБА_1 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. (а.с. 78, 80)

Вказане підтверджується довідкою адміністратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» Івахненко Олени № 209 від 09.02.2023, відповідно до якої позивачка ОСОБА_1 з 08.01.1972 і по теперішній час зареєстрована у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 12)

Позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 , однак постановою державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 08.11.2022, їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв?язку з тим, що право власності на спадкове майно не зареєстроване. (а.с. 10)

В постанові нотаріуса зазначається, що в Краснокутській державній нотаріальній конторі Харківської області після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 заведено спадкову справу 94/2009. ОСОБА_1 прийняла спадщину фактично разом проживаючи з померлим на момент смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач являється дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , а отже спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом. (а.с. 7)

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спірний будинок, який побудований у 1984 році, є предметом спадкування та спадкоємець ОСОБА_1 може заявляти вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Відсутність у ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на вказане майно ,в силу вимог частини третьої статті 1296 ЦК України , не позбавляє її права на спадщину та не може свідчити про те, що вона не прийняла спадщину після смерті чоловіка.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивачки, так як вона надала суду достатньо належних, допустимих , достовірних доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання представником відповідача позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших.

На підставі викладеного та керуючись ст. 328, 1217, 1218, 1220, 1258, 1261 ЦК України, ст. 10, 11, 12, 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задовольнити позов ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно .

Визнати , що житловий будинок з господарськими будівлями , розташований по АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями , що розташований по АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, юридична адреса: вул. Охтирська, 1, смт Краснокутськ Богодухівського району Харківської області, 62002.

Суддя Л. В. Вовк