П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року м. Київ

Справа № 761/30510/20

Провадження: № 22-ц/824/7333/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Пономаренко Н. В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Людмила Сергіївна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Похованням ОСОБА_4 займалась, вона, позивачка, про що свідчать дозвіл Київської місцевої прокуратури №10 на видачу трупа, довідкою про одержання праху, договорі на організацію та поховання на Байковому кладовищі, лікарське свідоцтвомпро смерть. Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, яке складається з двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 ; житлового будинку, позначеного на плані під літ. «А», зі спорудами загальною площею 33,8 кв.м., має при собі слідуючі надвірні будівлі та споруди: сараї від літ. «Б», «Г», навс під літ «В», вбиральня під літ «Д», №1-4 огорожа, все це знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; банківськихвкладівна загальну суму 117 300 грн. уАТ АКБ «Аркада». 11.06.2020 року вона, ОСОБА_2 , звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , однак, приватним нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з не доведенням факту родинних зв`язків зі спадкодавцем. Факт родинних зв`язків з померлою підтверджується тим, що мати померлої - ОСОБА_5 та її, позивачки, батько - ОСОБА_6 є рідними сестрою та братом. Батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Свідоцтво про народження ОСОБА_5 збереглося та надавалось нотаріусу, однак свідоцтва про народження батька позивача знайти або відновити не вдалось. Родинні відносини зі спадкоємцем підтверджуються також іншими доказами, зокрема, актовим записом про шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідоцтвами про народження та про одруження, службовими характеристиками, довідкою з місць роботи, копіями автобіографій, листів. Вказала і про те, що до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини також звернулись інші спадкоємці - відповідачі, які між собою є рідними братом і сестрою, а з ОСОБА_4 - також двоюрідні брат і сестра. За наведених обставин, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд встановити факт родинних відносин, а саме, що вона, ОСОБА_2 ,є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за нею, позивачкою,право власності на 1/3 частину спадкового майна, яке залишилось після померлої ОСОБА_11 в порядку спадкування за законом як спадкоємиці 5 черги.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позову щодо визнання за позивачем права власності на частину спадкового майна відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині встановлення факту родинних відносин, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту родинних відносин та ухвалити нове рішення про відмову в позові, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_2 не надано належних доказів на підтвердження родинних зв`язків з ОСОБА_4 . Висновок суду першої інстанції про наявність родинних зв`язків грунтується на припущеннях, які не підкріплені жодними доказами. Надані позивчакою листи, які ніби-то написані батьком позивачки матері спадкодавиці ОСОБА_5 також не є належними доказами, оскільки датовані 1962 роком, в той час як ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . З огляду на зміст листів, такі листи були написані чоловіком Дибовським Едуардом своїй дружині ОСОБА_12 . Той факт, що позивачка поховала ОСОБА_4 також не свідчить про існування між ними родинних зв`язків. Суд першої інстанції не урахував, що позивачка ніколи не була на могила родичів померлої та не знала куди потрібно підзахоронити прах ОСОБА_4 . Не доведено й належними доказами того факту, що матір спадкодавця ОСОБА_12 за життя мала прізвища: дівоче - « ОСОБА_13 », надалі - « ОСОБА_14 », « ОСОБА_15 », а в подальшому - « ОСОБА_16 ».

Ухвалами Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Самофалова О. Ю. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що доводи апеляційної скарги не спростовують наявність родинних зв`язків між позивачкою та померлою ОСОБА_4 . Суду були надані належні докази на підтвердження даного факту, а саме, свідоцтва про народження ОСОБА_17 , про шлюб ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , про смерть ОСОБА_4 , про народження ОСОБА_4 , про народження ОСОБА_9 . Також в матеріалах справи наявна архівна виписка щодо народження ОСОБА_6 та інформація про його батьків, свідоцтво про шлюб ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , свідоцтво про шлюб ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Приватним нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, через відсутність документів, які дають можливість встановити, що мати померлої ОСОБА_12 та батько позивачки ОСОБА_6 є рідним сестрою та братом, та документів, що ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 є однією і тією ж особою. У зв`язку з наведеним суду було надано листи, адресовані ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , її автобіографічні довідки, службові характеристики з місця роботи, особистий лист з обліку кадрів, фотографії тощо. Вказані докази належним чином досліджені судом першої інстанції, внаслідок чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Яців О.Р. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та її адвокат Самофалова О.Ю. заперечували проти апеляційної скраги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Мельник Л.С. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту родинних відносин, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Вислухавши думку учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, спадкодавець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №21381, виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 19).

04.12.2019 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Л.С. із заявою про прийняття спадкового майна. При цьому, у вказаній заяві нею не зазначено про наявність чи відсутність інших спадкоємців.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Л.С. від 11.06.2020 року відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що спадкоємцем ОСОБА_2 не надано документів, які б доказували її родинні відносини із спадкодавцем ОСОБА_4 . Зокрема, спадкоємцем ОСОБА_2 не надано документів, які дають можливість встановити, що мати померлої - ОСОБА_12 та батько спадкоємиці - ОСОБА_6 є рідними сестрою та братом та документів, що ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 є однією і тією ж особою (жодних документів про зміну прізвищ не надано, окрім свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , де нареченим зазначений ОСОБА_19 , а нареченою зазначена ОСОБА_20 ) (т.1 а.с.238-240).

ОСОБА_2 мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_13 », про що свідчать відповідні свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 та про народження серії НОМЕР_4 , зі змісту якого вбачається, що батьками позивачки були ОСОБА_6 та ОСОБА_22 (т.1 а.с.33 зворот).

Батьками ОСОБА_4 були батько ОСОБА_19 та мати ОСОБА_12 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , нареченим зазначений ОСОБА_19 , а нареченою зазначена ОСОБА_20 , 1916 року народження, місцем народження якої зазначено пос. Гродеково Приморського краю. Після шлюбу ОСОБА_23 обрала прізвище чоловіка « ОСОБА_16 » (т.1 а.с.35).

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві повідомлено, що в ході проведеної перевірки за довідково-пошуковим матеріалом виявлено актовий запис про шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за №702 від 11.03.1936, складений Міським ЗАГСом м. Києва ( т.1 а.с. 221-222).

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 58 років.

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 в пос. Гродеково Приморського краю, її батьками були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.1 а.с.169).

Згідно архівного витягу із метричної книги Гродековської церкви за 1914 рік (по Приморському краю), у ОСОБА_24 (батька позивачки ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками були ОСОБА_25 (так в документі) та законна дружина його ОСОБА_26 , обидва православного віросповідання (дослівно як у витягу) (т.1 а.с.234-235).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вважав, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Перевіряючи вказані висновки в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії абоодержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Верховний Суд зауважує, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); сімейних відносин; відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини).

З`ясування судом фактичних обставин справи здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у постановах від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорія стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи.

Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною, сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу.

Цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування.

Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19.

Матеріали справами підтверджується, що позивачка ОСОБА_2 до укладення шлюбу мала прізвище « ОСОБА_13 ». Батьками позивачки є ОСОБА_6 та ОСОБА_22 (т.1 а.с.33 зворот).

ОСОБА_6 , народився у 1914 році, у с. Велика Дівиця Прилуцького району Чернігівської області. Його батьками є ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .

ОСОБА_9 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_10 , у с. Гродеково Гродековського району Приморського краю. Батьками зазначені ОСОБА_29 та ОСОБА_28 .

Вказані докази дають підстави дійти висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є рідними братом та сестрою.

Отже, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є рідною тіткою позивачки.

11.03.1936 року ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_10 .

Також, матеріалами справи підтверджується, що батьками спадкодавця ОСОБА_4 є ОСОБА_19 та ОСОБА_12 .

До укладення шлюбу з ОСОБА_19 матір спадкодавця - ОСОБА_12 мала прізвище « ОСОБА_15 ». У свідоцтві про шлюб від 14 серпня 1952 року вказано, що ОСОБА_20 , 1916 року народження, є уродженкою пос. Гродеково Приморського краю. Після шлюбу ОСОБА_23 обрала прізвище чоловіка « ОСОБА_16 » (т.1 а.с.35).

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 , скаржник в апеляційній скарзі посилається на відсутність доказів того, що ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 , 1916 року народження, яка є матір`ю спадкодавця, є однією і тією ж особою.

Разом з тим, звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 на обґрунтування своїх вимог також надала до суду автобіографії на ім`я ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а також інші автобіографії без зазначення імені та прізвища.

З указаних автобіографій убачається, що особа, яка їх складала, народилась ІНФОРМАЦІЯ_11 в с. Гродеково Приморського краю. В 1923 році переїхала до України в с. Велика Дівиця Чернігівської області. В 1933 році переїхала до Києва та вступила до медичного технікуму при Жовтневій лікарні, в якій працювала санітаркою до 1935 року. В 1935 році вступила до Київського медінституту, який закінчила у 1938 році. В цьому ж році закінчила курси кресляра-копіювальника при заводі № 393 в м. Києві, де і працювала копіювальницею до липня 1941 року. На початку Вітчизняної війни у зв`язку з евакуацією заводу переїхала з м. Києва до м. Слав`янська, де влаштувалась на роботу до Будівельно-монтажного управління на посаду інструктора-кресляра. В грудні 1941 року евакуювалась в АДРЕСА_3, де влаштувалась на роботу в ВВАШП (військова частина № НОМЕР_5 ) на посаду кресляра. В 1944 році звільнилася у зв`язку з переїздом чоловіка в м. Джизан, де вона влаштувалась на роботу до 11-го Військової авіаційної школи пілотів на посаду завідуючої складом. В серпні 1945 року переїхала до м. Новосибірська, де влаштувалась до сталінградської військової школи на посаду старшого кресляра, і працювала там до 1949 року. В жовтні 1949 року у зв`язку із заключенням лікарсько-медичної комісії переїхала до м. Києва, де влаштувалась на роботу до ККУОСП при МВС на посаду кресляра. В лютому 1950 року трест «Укрпроместпром». В серпні 1951 року звільнилась за сімейними обставинами. В серпні 1951 року влаштувалась на роботу в «Київдипротранснафта». В квітні 1952 року вийшла заміж і змінила третє прізвище « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 ». Має два брати та сестру.

Наведені у автобіографіях обставини підтверджуються: довідкою Жовтневої лікарні, згідно якої ОСОБА_30 працювала в Київській лікарні ім. Жовтневої революції на посаді санітарки з серпня 1933 року по 1936 рік; службовою характеристикою ОСОБА_31 , яка працювала з травня 1942 року по квітень 1944 року кресляркою у Вовчанському військовому авіаційному училищі (Волчанское авиационное училище летчиков - мова оригіналу); службовою характеристикою ОСОБА_32 яка працювала в Сталінградському авіаційному училищі з 1946 року, звільнилась у зв`язку з переїздом до Києва: особовим листком ОСОБА_32 по веденню кадрів (т. 1 а.с. 36-45).

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 58 років.

Вказані вище докази у своїй сукупності підтверджують той факт, що матір спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_12 , 1916 року народження, до укладення шлюбу з ОСОБА_19 мала прізвища « ОСОБА_15 », до цього - « ОСОБА_14 », а її дівочим прізвищем було « ОСОБА_13 ».

Тобто, ОСОБА_12 , 1916 року народження, приходиться ОСОБА_2 рідною тіткою, а її донька - ОСОБА_4 (спадкодавець), відповідно, двоюрідною сестрою.

Визнаючи подані позивачем письмові докази (свідоцтва про народження ОСОБА_4 , про народження ОСОБА_6 , про шлюб ОСОБА_12 та ОСОБА_19 , свідоцтво про смерть ОСОБА_12 , автобіографії ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , службові характеристики, довідки з місця роботи, фотографії, на яких зображені члени родини позивачки декількох поколінь, листи) достатніми та достовірними, суд першої інстанції надав їм належну оцінку в їх сукупності. Вказані докази у своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу «балансу вірогідностей» підтверджують правдивість обставин, на які посилалась ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про доведеність родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, що останні є двоюрідними сестрами.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника щодо відсутності доказів того факту, що ОСОБА_6 та ОСОБА_12 (матір спадкодавця) є однією і тією ж особою, оскільки не передання на зберігання метричних книг та книг реєстрації актових записів, втрата таких книг в роки війни не є тотожним з відсутністю відповідних відомостей у таких документах.

Посилання скаржника на те, що надані позивачкою листи не є належними доказами, оскільки датовані 1962 роком, в той час як ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не спростовують сукупності інших письмових доказів, наведених вище.

Не спростовують висновків суду першої інстанції щодо існування родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_4 й та обставина, що позивачка ніколи не була на могилі родичів померлої та не знала куди потрібно підзахоронити прах ОСОБА_4 .

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За встановлених у даній справі обставин, висновок суду першої інстанції ґрунтується на правовій позиції позивачки, яка доведена належними та достатніми доказами, які у своїй сукупності підтверджують факт родинних відносин, який вона просила встановити, і вказані вище докази у встановленому законом порядку відповідачами не спростовані.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано повну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року в частині вирішення позовних про встановлення факту родинних зв`язків залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року в частині вирішення позовних про встановлення факту родинних зв`язків залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 09 червня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова