ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7654/22Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В.
Провадження № 22-ц/817/353/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

сторін:

представника апелянта Василишина К.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Павлюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 607/7654/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2023 року (ухвалене суддею Марциновською І.В., повний текст якого складено 27 січня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Тернопільської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 26 червня 2019 року Тернопільською обласною прокуратурою внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000115 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України. 28 жовтня 2020 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2022 року кримінальне провадження №0000115 від 26 вересня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України, закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України, після повідомлення особі про підозру до направлення обвинувального акту до суду. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10 березня 2022року вказану ухвалу залишено без змін.

Позивач зазначає, що внаслідок незаконного кримінального переслідування він зазнав тяжких душевних і психічних страждань, його гідність було принижено, відбулися вимушені зміни у повсякденному житті і в стосунках з родичами, друзями, знайомими, колегами, а також знизився його престиж та ділова репутація.

З урахуванням викладених обставин позивач вважає, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та в подальшому постановлення судом ухвали про закриття провадження у справі він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Так, виходячи з терміну перебування ОСОБА_3 під слідством, а саме з 26 червня 2019 року до 10 березня 2022 року, який становить 33 місяці, позивач вважає, що розмір моральної шкоди не може бути меншим ніж 214500 грн. (6500 грн. х 33 міс. = 214500 грн.), оскільки такий розмір є гарантованим мінімумом для відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, зважаючи на наведені вище моральні страждання, яких зазнав ОСОБА_3 внаслідок незаконного кримінального переслідування, позивач вважає, що достатнім розміром моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, є 500000.00 грн.

У зв`язку з наведеним просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 компенсацію за відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, у сумі 500000.00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування після повідомлення про підозру до направлення обвинувального акту до суду, є реабілітуючою обставиною. На думку апелянта, в конкретній справі ОСОБА_3 звільнено від підозри та не пред`явлено йому обвинувачення, що саме по собі свідчить про його реабілітацію.

Також у кримінальному провадженні №0000115 від 26 вересня 2019 року процесуальне керівництво здійснювалось прокурорами Тернопільської обласної прокуратури. Зазначає, що посадові особи такого органу державної влади вчинили процесуальні дії (бездіяльність), що обмежують та порушують права та свободи. На думку апелянта, позовна заява подана до належного відповідача, а саме Тернопільської обласної прокуратури.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі.

06 березня 2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від Державної казначейської служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що враховуючи норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_3 не набув право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з закриттям кримінального провадження №0000115 від 26 вересня 2019 року на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Також у поданому позові ОСОБА_3 не надав достовірних доказів у чому саме полягали моральні страждання, або інші негативні явища, заподіяні незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, а тому заявлені вимоги необґрунтовані, документально не підтверджені, не базуються на вимогах чинного законодавства та не підлягають до задоволення.

Також зазначено, що належним відповідачем у даній справі є держава Україна, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого, на думку позивача, призвели до завдання шкоди).

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

13 березня 2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від Тернопільської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що процесуальні порушення, допущені в ході досудового розслідування, не є безумовною підставою для компенсації державою особі моральної чи матеріальної шкоди. Так, відшкодування особі шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, можливе лише за наявності відповідних реабілітуючих підстав. Реабілітуючими є обставини, за якими особа визнається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відновлюється її репутація, гідність, права. Разом з тим після закриття судом кримінального провадження № 0000115 повної реабілітації ОСОБА_3 не відбулося, оскільки не спростована його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України, у діях ОСОБА_3 не встановлено відсутність події чи складу злочину, адже кримінальне провадження закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України, після повідомлення особі про підозру до направлення обвинувального акту до суду.

Також зазначено, що суб`єктом відповідальності за шкоду, заподіяну особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб, є держава, а не конкретний державний орган.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Василишин К.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Представник Тернопільської обласної прокуратури прокурор Осядач Н.А. проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Представник Державної казначейської служби України Павлюк О.М. проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувало кримінальне провадження №0000115 від 26 червня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ст.369-2 КК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2022 року (справа №607/4675/21) кримінальне провадження №0000115 від 26 вересня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України, закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України, після повідомлення особі про підозру до направлення обвинувального акту до суду (а.с.14-19).

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10 березня 2022 року дану ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2022 року залишено без змін (а.с.6-13).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відносини, які виникли між сторонами у даній справі, є правовідносинами, пов`язаними з відшкодуванням моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, та регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон).

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 1 ст.1176 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ст.1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Так, під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке здійснюється за наявності обставин, які виключають подальше провадження, або підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Із закриттям кримінального провадження процесуальна діяльність щодо особи повністю закінчується, подальший рух провадження виключається, поки постанова про закриття провадження не скасована у встановленому законом порядку. Обґрунтоване закриття кримінального провадження - це необхідний і законний результат досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;

3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати;

3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав;

3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі;

4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння;

5) помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;

6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;

7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством;

8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу;

9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України;

9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, дізнавачу, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав;

10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Відтак закриття кримінального провадження можливе лише за наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Ці підстави можна поділити на дві групи: реабілітуючі й нереабілітуючі.

Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. Такі підстави свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також дають право на відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Такими реабілітуючими підставами визнаються:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення (п.1 ч.1 ст.284 КПК України). Така обставина повинна застосовуватися у випадках, якщо:

а) встановлено, що не було самого факту, для розслідування якого почате провадження;

б) встановлено, що сама подія мала місце, однак її не можна визнати кримінальним правопорушенням, бо вона була результатом дії стихійного лиха, фізіологічних процесів, тощо;

в) встановлено, що подія мала місце, проте не була кримінальним правопорушенням, оскільки пов`язана з діями потерпілого, а не сторонніх осіб (самогубство, нещасні випадки на підприємствах);

2) встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України). Для закінчення провадження застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок:

а) відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін);

б) непричетності особи до кримінального правопорушення.

Ця обставина виявляється: якщо достовірно встановлено, що правопорушення вчинене не даною особою, а іншою, і цю особу встановлено, та якщо встановлено, що правопорушення вчинене не цією особою, а іншою, проте невідомо ким саме;

3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані всі можливості їх отримати (п.3 ч.1 ст.284 КПК України). За недоведеністю участі підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення провадження може бути закритим у випадку, коли особа була притягнута як підозрювана у цьому провадженні, але в ході подальшого розслідування слідчий, прокурор дійшов висновку, що зібраних ним доказів недостатньо для обвинувачення і всі можливості для збирання додаткових доказів вичерпані. Недоведеність участі підозрюваного в учиненні кримінального правопорушення як підстава закриття провадження рівноцінна за своїми правовими наслідками закриттю провадження за іншими реабілітуючими підставами.

Незалежно від того, яка з наведених обставин призвела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою.

Такий висновок викладений в постанові КЦС у складі Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 210/1137/19-ц.

Натомість нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.

Нереабілітуючими підставами закриття кримінального провадження є такі підстави:

1) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою (п.4 ч.1 ст.284 КПК України);

2) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого (п.5 ч.1 ст.284 КПК України);

3) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню (п.6 ч.1 ст.284 КПК України);

4) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством (п.7 ч.1 ст.284 КПК України);

5) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу (п.8 ч.1 ст.284 КПК України);

6) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (п.9 ч.1 ст.284 КПК України);

7) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності (п.9-1 ч.1 ст.284 КПК України);

8) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи (п.10 ч.1 ст.284 КПК України).

Важливими умовами для закриття провадження за цими нереабілітуючими підставами є:

а) підтвердження матеріалами кримінального провадження події кримінального правопорушення;

б) наявність у діянні складу кримінального правопорушення;

в) причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що законодавець виділяє ряд підстав для закриття кримінального провадження, однак ст.2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди мають лише особи, відносно яких закриття кримінального провадження відбулось у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тобто на підставі п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.284 КПК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в ухвалах Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2022 року (справа №607/4675/21) та Тернопільського апеляційного суду від 10 березня 2022 року (справа №607/4675/21), відсутні висновки, передбачені ч.1 ст.2 Закону, а також не встановлено відсутність події кримінального правопорушення, відсутність у діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення чи відсутність достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаність всіх можливостей їх отримати.

Відтак, підстава закриття кримінального провадження № 0000115 від 26 вересня 2019 року відносно ОСОБА_3 на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України є нереабілітуючою.

Відтак, ОСОБА_3 не довів суду, що внаслідок направлення до суду прокурором Тернопільської обласної прокуратури обвинувального акта в межах кримінального провадження №0000115 від 26 вересня 2019 по обвинуваченню ОСОБА_3 поза строками досудового розслідування такі процесуальні дії прокурора завдали позивачеві моральної шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не набув права на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з закриттям кримінального провадження № 0000115 від 26 вересня 2019 року на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Також, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_3 у зв`язку з сильними душевними хвилюваннями був змушений звертатись до лікаря відповідної кваліфікації, а також що йому було призначено медичне лікування. Так само суду не наданий медичний висновок лікаря-психіатра, який би підтверджував зміну та/або погіршення психічного здоров`я ОСОБА_3 у зв`язку з постійним стресом.

Також, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_3 на початок досудового розслідування мав позитивну ділову репутацію, нагороджувався відповідними грамотами, отримував за свою службу певні відзнаки, мав сталі ділові стосунки. При цьому, суду не надані докази, які б підтверджували, що внаслідок досудового розслідування ОСОБА_3 зазнав дискримінації у зв`язку з наявним кримінальним провадженням, зокрема, під час працевлаштування до державних органів тощо. Крім цього, ОСОБА_3 не обґрунтовано, які саме вимушені зміни відбулися у його повсякденному житті і стосунках з родичами, друзями, знайомими, колегами, а також не надано доказів на підтвердження погіршення цих стосунків.

Як вбачається зі змісту ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2022 року, обвинувачений ОСОБА_3 та захисник Василишин К.В. підтримали клопотання про закриття кримінального провадження № 0000115 від 26 вересня 2019 року. Жодних заперечень, у тому числі і щодо того, що закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КК України позбавить ОСОБА_3 права на доведення своєї невинуватості, останній суду не висловлював. Правом на оскарження ухвали суду про закриття кримінального провадження відносно нього на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України та доведення наявності реабілітуючих підстав для закриття провадження не скористався.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 звільнено від підозри та не пред`явлено йому обвинувачення, що саме по собі свідчить про реабілітуючу обставину, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_3 , який вважав дії правоохоронних органів незаконними, в ході розгляду кримінального провадження самостійно прийняв рішення, яким позбавив себе такої реабілітуючої обставини, як наприклад, постановлення виправдувального вироку суду відносно себе.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що Тернопільська обласна прокуратура та Державна казначейська служба України є неналежними відповідачами у даному спорі, оскільки за такими вимогами повинна відповідати саме держава через відповідний орган, а не безпосередньо відповідний орган як юридична особа.

Як зазначено у п.п.63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Зазвичай, через орган, діями якого завдано шкоду.

Разом із тим залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов у даній справі не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 15 травня 2023 року.

Головуючий

Судді