КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №381/225/23 Головуючий у 1 інстанції: Ковалевська Л.М.
провадження №22-ц/824/8153/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
УХ В А Л А

Іменем України

17 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

розглянувшизаяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою адвоката Мащенка Андрія Геннадійовича представника ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Фастівська районна державна нотаріальна контора про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, про внесення змін в свідоцтво про право на спадщину, про визнання частково недійсним договору дарування, -

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Мащенко А.Г. звернулась до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Фастівська районна державна нотаріальна контора із позовом про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, про внесення змін в свідоцтво про право на спадщину, про визнання частково недійсним договору дарування.

Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , яка проживала в будинку АДРЕСА_1 .

Після її смерті залишилась спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка за тією ж адресою, кадастровий номер :01:003:0027 площею 0,0859, з приводу якого виник спір.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2023 року позовну заяву повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі адвоката Мащенка А.Г. - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

15 травня 2023 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду заяву, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на частки, що належить на праві власності ОСОБА_3 , у житловому будинку АДРЕСА_1 та на частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:003:0027.

Заяву обґрунтовує тим, що об`єктом спору є частина будинку та земельної ділянки, які були спадковим майном після смерті матері позивачки, право власності на яке 25.03.2020 року за рахунок позивачки набув у протиправний спосіб спочатку племінник позивачки - ОСОБА_2 , про що вона зазначила в позовній заяві, який невдовзі, а саме 21.09.2020 року відчужив це майно своїй неповнолітній доньці - ОСОБА_3 .

Так, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору дарування від 21.09.2020 року, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 4/9 житлового будинку загальною площею 212,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . від частки в житловому будинку, наразі належить ОСОБА_3 , проте мала бути успадкована позивачкою і яка є об`єктом спору у цій справі.

частка земельної ділянки площею 0,0859 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий №:01:003:0027, яку ОСОБА_3 отримала у власність в подарунок від ОСОБА_2 , також мала належати позивачці і, відповідно, також є об`єктом спору.

Вказує, що ОСОБА_2 дізнавшись про пред`явлення вищевказаного позову, почав погрожувати позивачці, а також заявив, що він продасть спірне майно третім особам.

У позивачки немає підстав вважати погрози відповідача ОСОБА_2 нереальними, оскільки через це майно, він наносив позивачці побої та тілесні ушкодження і раніше. З них офіційно зафіксовано правоохоронними органами насильство: тілесні ушкодження 03.04.2022 року; домашнє насильство 26.04.2022 року (докази були додані до позовної заяви). Події 03.04.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228. Розслідування щодо зазначених подій тривають (доказ додається).

Зважаючи на те, що відповідач вже один раз розпорядився спадковим майном, яке є спірним, передавши своїй неповнолітній донці ОСОБА_3 за договорами дарування від 21.09.2020 року, є обґрунтовані побоювання щодо подальших дій відповідачів по розпорядженню спірним майном, яке є об`єктом спору. Обставини розпорядження спадковим майном відповідачем викладені в позовній заяві та підтверджені доданими доказами, зокрема інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухому майно (номер інформаційної довідки 304486461 датованої 07.07.2022). Тим більше з огляду на те, що відповідачі мають іншу нерухомість у м. Київ, де постійно проживають, а спірним майном не користуються.

Вважає, що якщо не вжити заходи забезпечення позову, і відповідачі знову здійснять дії щодо розпорядження майном, яке є предметом спору, це фактично унеможливить виконання рішення суду, а значить позбавить можливості поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Дослідивши доводи заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що вказана заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідками встановлення обов`язку або заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суд (постанова від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Згідно до вимог ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не доведено жодними належними та допустимими доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів учасників справи, за захистом яких вона звернулася до суду із позовом про визнання договору нікчемним, зобов`язання вчинити певні дії.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, колегія суддів вважає, що подана заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 149, 150 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою адвоката Мащенка Андрія Геннадійовича представника ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Фастівська районна державна нотаріальна контора про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, про внесення змін в свідоцтво про право на спадщину, про визнання частково недійсним договору дарування відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: