ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м.Суми

Справа №592/114/23

Номер провадження 22-ц/816/539/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Маховика Романа Васильовича

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2023 року в складі судді Литовченка О.В., постановлену у м. Суми, повний текст якої складено 27 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2023 року адвокат Маховик Р.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту утримання та самостійного виховання батьком ОСОБА_1 свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування поданої заяви з посиланням на ст. 315 ЦПК України вказував, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 24 лютого 2015 року не мешкають разом. ОСОБА_2 з лютого 2020 року постійно мешкає у Китайській Народній Республіці, працює та проходить відповідне лікування. Зазначає, що оскільки дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком, то саме батько виховує сина і займається його утриманням. Встановлення факту самостійного виховання та перебування дитини на утриманні необхідно заявнику з метою захисту прав та інтересів дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що займається вихованням та утриманням дитини. Також для забезпечення належного догляду за сином, належних умов мешкання та розвитку відповідно до його віку. Крім того, через військову агресію Російської Федерації на території України, для здійснення заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дитиною по країні, можливу зміну місця мешкання та розвитку в безпечних умовах, наявна необхідність юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, а також постає питання щодо переміщення із дитиною без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає із дитиною. Також для встановлення факту здійснення заявником догляду за малолітньою дитиною залежить виконання прав та обов`язків, визначених СК України, ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2023 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Маховик Р.В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу про закриття провадження у справі, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 адвокат Маховик Р.В. вказав, що заявник здійснює за сином постійний догляд, якого останній потребує, самостійно здійснює утримання та виховання дитини. Мати тривалий час проживає окремо від дитини, тяжко хворіє та лікується. Дані обставини зумовили необхідність подачі заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту утримання та самостійного виховання батьком ОСОБА_1 свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відзиву на апеляційну скаргу заінтересованими особами до апеляційного суду не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника адвоката Маховика Р.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження з посиланням на статті 293, 315 ЦПК України, заявник просив встановити факт утримання та самостійного виховання батьком ОСОБА_1 свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлення такого факту йому необхідно для реалізації ним прав, передбачених законодавством про соціальний захист населення та фактично права на відстрочку від призову на військову службу.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про встановлення факту того, що ОСОБА_1 виховує та утримає сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Також місцевий суд зазначив, що вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, важливо розуміти, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені у ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Місцевий суд дійшов вірного висновку, що посилання в заяві фактично на ухилення матері від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини є доводами на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина. Зважаючи на наведене, подана заява не може бути предметом судового розгляду в порядку окремого провадження у цивільній справі, так як законодавством визначено певний порядок вирішення цього питання та передбачено право на оскарження у судовому порядку саме відмови відповідного органу чи уповноваженої особи у встановленні такого факту або позбавлення батьківських прав у випадку ухилення матері від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини.

Зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається, що заявник прагне встановити у суді факт для отримання у майбутньому соціальних пільг та гарантій. Проте, жодних доказів того, що будь-яка із заінтересованих осіб порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, до вказаної заяви, заявником надано не було.

Документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні зазначених заявником соціальних пільг та гарантій ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції надано не було. ОСОБА_1 також не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні вищевказаних питань за відсутності судового рішення. Дані обставини не заперечував ОСОБА_1 і в суді апеляційної інстанції.

Тому колегія суддів погоджується з тим, що вимога про встановлення факту того, що ОСОБА_1 виховує та утримує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно, не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції правильно виходив із того, що юридичний факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , встановленим у порядку окремого провадження бути не може.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі, є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які б стали підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Маховика Романа Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук