Справа № 703/1800/22
УХВАЛА

про відмову у прийняті заяви про визнання позову

17 квітня 2023 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Климовича Д.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей та дружини,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить зменшити розмір аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , до 16,6% всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , до 16,6% всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; зменшити розмір аліментів на утримання дружини ОСОБА_3 до 16,6% всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини прожиткового мінімуму на працездатну особу.

В судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача направив до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі та без участі позивача, на задоволенні позову наполягає.

Відповідачка ОСОБА_2 причини неявки не повідомила, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подала, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення судової повістки та через оголошення, розміщеному на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов визнала.

За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, ознайомившись з поданою відповідачкою ОСОБА_3 заявою про визнання позову, приходить до наступного.

Згідно із ч.1 ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог. Він проявляється в матеріально-правовій заінтересованості позивача. Тобто, це те матеріальне благо, яке позивач бажає отримати. Підстава позову - це ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і які обґрунтовуються поданими при подачі заяви чи у судовому процесі доказами.

Згідно з п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.1,2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Від визнання позову слід відрізняти визнання фактів. Факти може визнати й позивач. Визнання стороною в суді фактів, яким друга сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, не є для суду обов`язковим. Суд може вважати визнаний факт встановленим, коли у нього не виникає сумніву в тому, що визнання відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів і не зроблено під впливом обману, насильства, погрози, помилки. Таким чином,суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку підлягають встановленню.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, провадження № 61-39156св18.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 вбачається, що вона визнає позов та не заперечує проти його задоволення. В даному випадку відповідачка не заперечує проти зменшення стягнення аліментів на своє утримання та на утримання малолітнього сина.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд зазначає, що аліменти, які отримує один із батьків на утримання дитини, є власністю дитини. Батьки розпоряджаються аліментами виключно в інтересах дитини.

Таким чином, визнання позову відповідачкою ОСОБА_3 порушує права та інтереси малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на належне утримання з боку батька.

Оскільки визнання позову відповідачкою ОСОБА_3 суперечить вимогам закону, враховуючи, що позивач не довів законність своїх вимог, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання позову відповідачкою ОСОБА_3 .

Керуючись ч.4 ст.206, ст.258-261 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачкою ОСОБА_3 позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей та дружини.

Продовжити судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Головуючий: В.О. Прилуцький