Справа № 183/9076/21
№ 2/183/639/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про:

- визнання договору купівлі-продажу житлового приміщення від 29 березня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , частково недійсним в частині покупця;

- визнання ОСОБА_1 покупцем за договором купівлі-продажу житлового приміщення - квартири від 29 березня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання ОСОБА_1 власником житлового приміщення - квартири, яка складається з: 1-ої кімнати - 16,9 кв. м., кухні - 6,4 кв. м., вбиральні (сполученої) - 2,9 кв. м, коридору - 4,6 кв. м, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулась до суду з зазначеним позовом.

Позовні вимоги, із посиланням на положення ст. 203, 217, 655 ЦК України, обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , маючи намір купити квартиру, 27 березня 2013 року домовилася з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про купівлю-продаж вказаної вище квартири та передала їм в рахунок майбутньої угоди грошові кошти, які належали їй особисто, у сумі 11 500 доларів США, тобто 91 919 гривень 50 коп. (розрахунок згідно з офіційним курсом НБУ в 2013 році) про що отримала від останніх розписку. У зв`язку з тим, що на момент купівлі-продажу квартири позивач перебувала за кордоном й не мала можливості бути стороною договору купівлі-продажу будинку, то надала згоду на укладення правочину своїй дочці - ОСОБА_6 , якій пояснила свій намір та вона його підтримала і проти нього не заперечила, як і не заперечувала проти того, щоб стати стороною договору купівлі-продажу, як покупець. 29 березня 2013 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено та зареєстровано приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Ріхтер Н. В. в реєстрі за № 374. У Договорі вказано, що продаж вчинено за 50 150 гривень 00 копійок, які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Відповідно до Висновку про ринкову вартість житлової квартири, виданого оцінювачем ОСОБА_8 25 лютого 2013 року, ринкова вартість квартири становить 50 150 гривень 00 копійок. Квартира, що є предметом цього договору, передана Продавцем Покупцеві до підписання цього договору. Під передачею квартири слід розуміти символічну передачу речі, а саме повного комплекту ключів від неї. Сторони вживатимуть заходів для розгляду спорів та розбіжностей, які можуть виникати з цього договору чи з ними пов`язані, шляхом переговорів. У випадку, якщо сторони не дійдуть згоди, спори і розбіжності підлягають розгляду в порядку передбаченому чинним законодавством України. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 1235494 від 29 березня 2013 року, ОСОБА_7 набула право власності на житлове приміщення, а саме: квартира, яка складається з: 1-ої кімнати - 16,9 кв. м., кухні - 6,4 кв. м., вбиральні (сполученої) - 2,9 кв. м., коридору - 4,6 кв. м., балкону - 0,9 кв. м. Загальна площа: 31,7 кв.м. Житлова площа: 16,9 кв. м. Матеріали стін: цегла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач указує, що станом на день звернення з позовом причини, які зумовили укладення вище вказаного договору купівлі-продажу житлового приміщення, в якому покупцем зазначено ОСОБА_7 , відпали. На пропозицію позивача перевести на неї права покупця ОСОБА_7 не погоджується, що призводить до порушення прав позивача, як власника та особи, яка дійсно особисто придбала вище вказане житлове приміщення - квартиру, що підтверджується, крім, вказаної вище, розписки про отримання від позивача продавцями квартири грошових коштів, заявою продавців квартири, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про продаж квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та отримання за продаж такої квартири від ОСОБА_1 грошових коштів, у якій вказано, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 грошей за квартиру не віддавали, так як їх у них не було. Всі гроші були власністю ОСОБА_1 , так як вона працює за кордоном і заробила гроші собі на свою квартиру. Отже, фактичним покупцем за договором купівлі-продажу квартири від 29 березня 2013 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була ОСОБА_1 , як особа, що здійснила оплату вартості спірної квартири із коштів, що належали їй особисто.

Ухвалою судді від 04 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29 вересня 2022 рокуу прийнятті заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання позову відмовлено.

Ухвалою суду від 15 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явилась. Надала заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Відповідачі, кожен окремо, у судове засідання не з`явились, підстав неявки не повідомили. Подали, кожен окремо заяви про визнання позову, у задоволенні яких судом відмовлено. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позов не подавали.

Враховуючи подані заяви, повторну неявку позивача та відповідачів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі матеріалами в загальному порядку.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши вимоги позову та перевіривши обґрунтування позову наданими сторонами доказами, суд приходить до таких висновків.

Судом установлено, що відповідно до наданої, засвідченої позивачем копії розписки, 27 березня 2013 року ОСОБА_1 склала розписку, згідно з якою віддала гроші в сумі 11500 доларів США на придбання квартири ОСОБА_11 та ОСОБА_4 ОСОБА_4 та ОСОБА_12 засвідчили підписами те, що гроші отримали та претензій не мають /а.с.14/.

У відповідності до наданого позивачем в засвідченій копії договору /а.с.8-9/, 29 березня 2013 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як продавцями та ОСОБА_7 , як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Ріхтер Н. В. зареєстровано в реєстрі за № 374. Згідно з договором, Продавець передає у власність Покупця, а Покупець приймає належну Продавцю на праві приватної спільної сумісної власності квартиру під номером АДРЕСА_2 , та сплачує за неї обговорену грошову суму. Квартира, що продається, належить Продавцю на підставі договору дарування житлової квартири (бланк ВАМ № 535044), посвідченого Монашко Н. П. приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу 28 серпня 2003 року за р. № 1107, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Новомосковським районним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації «Інветнаризатор» 30 вересня 2003 року за реєстраційним номером 2839431, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Новомосковським РКП БТІ «Інвентаризатор» 30 вересня 2003 року за № 1599097. Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого державним реєстратором - приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н. В. 29 березня 2013 року за № 1761880, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2, номер запису про право власності 488532. Квартира (зовнішні стіни - цегла), що продається, складається з: 1-ої кімнати - 16,9 кв.м., кухні - 6,4 кв.м., вбиральні (сполученої) - 2,9 кв.м., коридору - 4,6 кв.м., балкону - 0,9 кв.м., житловою площею 16,9 (шістнадцять цілих і дев`ять десятих) кв.м., загальною площею 31,7 (тридцять одна ціла і сім десятих) кв.м. Продаж вчинено за 50 150 гривень 00 копійок, які Покупець сплатив Продавцю до підписання цього договору. Відповідно до Висновку про ринкову вартість житлової квартири, виданого оцінювачем ОСОБА_8 25 лютого 2013 року, ринкова вартість квартири становить 50 150 гривень 00 копійок. 10. Квартира, що є предметом цього договору, передана Продавцем Покупцеві до підписання цього договору. Під передачею квартири слід розуміти символічну передачу речі, а саме повного комплекту ключів від неї. Сторони вживатимуть заходів для розгляду спорів та розбіжностей, які можуть виникати з цього договору чи з ними пов`язані, шляхом переговорів. У випадку, якщо сторони не дійдуть згоди, спори і розбіжності підлягають розгляду в порядку передбаченому чинним законодавством України. Зміст ст. ст. 182, 208-210, 215-237, 334, 377, 657 Цивільного кодексу України щодо недійсності правочину, який вчинено під впливом помилки (обману, насильства), або під впливом тяжкої обставини, або правочину, який вчинено в результаті вмисної домовленості і представника однієї сторони з другою стороною, а також правочину, що носить характер фіктивного або удаваного та щодо наслідків приховування реальної ціни продажу квартири, ст. 65 Сімейного кодексу України, ст.ст. 172, 179 Податкового кодексу України, вимоги п.7 Правил користування приміщенням житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45), ст. 27 Закону України «Про нотаріат», що нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа, нам Продавцеві та Покупцеві нотаріусом роз`яснено. Право власності на квартиру виникає у Покупця з моменту державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з наданою позивачем копією витягу та технічного паспорту /а.с.10, 11-13/, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 1235494 від 29 березня 2013 року, ОСОБА_7 набула право власності на житлове приміщення, а саме: квартира, яка складається з: 1-ої кімнати - 16,9 кв. м., кухні - 6,4 кв. м., вбиральні (сполученої) - 2,9 кв. м., коридору - 4,6 кв. м., балкону - 0,9 кв. м. Загальна площа: 31,7 кв.м. Житлова площа: 16,9 кв. м. Матеріали стін: цегла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості про право власності підтверджується також Інформаційною довідкою з ДРРПНМ № 302420829 /а.с.37-39/.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому,якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Водночас, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним;

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, позивач указує, зокрема те, що саме вона здійснила оплату вартості квартири за рахунок належних їй особистих коштів. Зазначену обставину підтвердили відповідачі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15-ц (провадження № 61-14680сво20) Верховний Суд дійшов такого правового висновку:

«Удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони правочину. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину.

Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням».

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 638/14632/14-ц (провадження № 61-12947св18).

Враховуючи вищевказане, особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, визнання покупцем за договором купівлі-продажу на земельну ділянку не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 372/2157/19 (провадження № 61-18267св21)

Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що захист прав та інтересів позивача не є можливим у позасудовий спосіб, зокрема шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування спірного майна між позивачем та відповідачем-1.

За таких обставин наявні підстави для відмови в задоволенні позову.

Судові витрати у справі покласти на позивача, якій відмовлено в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 13 червня 2023 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач-1 ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач-2 ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ;

відповідач-3 ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Суддя Д. О. Парфьонов