Київський районний суд м. Полтави
Справа № 642/6006/20
Провадження №2/552/1715/23
РІШЕННЯ

і м е н е м у к р а ї н и

30.05.2023 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Лебедєва Х.В.,

за участю:

представника позивача адвоката Корнієнко Ольги Вікторівни,

представник відповідача адвоката Тузової Владислави Олександрівни,

розглянувши цивільну справу №642/6006/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору та стягнення коштів, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору та стягнення коштів.

В позовній заяві посилалась на те, що 02.11.2012 року між нею та відповідачем укладено договір № SAMDN0123 Вклад «Універсальний», згідно з яким позивач передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок 1500 доларів США, що підтверджується квитанцією від 02.11.2012 року; процентна ставка за цим договором становить 8,5 % річних.

Вклад оформлено на 366 днів до 02.11.2013 року включно, проте згідно п. 15 цього договору строк вкладу було неодноразово пролонговано на наступний період без явки вкладника до банку: до 02.11.2013, до 02.11.2014, до 02.11.2015, до 02.11.2016, до 02.11.2017, та на частину шостого року до 07 лютого 2018 року.

На час оформлення договору банківського вкладу позивач проживала у м. Ялті АР Крим, але після незаконної анексії російською федерацією АР Крим у 2014 році була вимушена виїхати до м. Харкова.

Позивач неодноразово зверталась до відділень АТ КБ «ПриватБанк» у м. Харкові з проханням повернути депозит, але одержувала відмову.

26 січня 2018 року на адресу відповідача вона направила заяву про розірвання договору, у якій повідомляла про свій намір розірвати договір банківського вкладу достроково та вимагала сплатити їй суму вкладу та виплатити проценти.

На цю заяву відповіді вона не отримала.

16 лютого 2018 року нею повторно направлено заяву із аналогічними вимогами.

На цю заяву листом від 30 березня 2018 року відповідач їй повідомив, що у зв`язку з окупацією АР Крим та м. Севастополя та фактичною конфіскацією частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», банк не мав доступу до свого майна та документів, первинної документації по зазначеним позивачем рахункам. Банк повідомив про неможливість виконання вимог позивача.

До даного часу суму вкладу їй відповідачем не повернуто, проценти не виплачені.

Посилаючись на вказані обставини, та вважаючи, що її право вільного розпорядження своїм майном - грошовими коштами порушено відповідачем, позивач звернулась до суду з даним позовом, у якому провила суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь:

суму основного грошового зобов`язання з відсотками по договору в розмірі грошового еквівалента 2 153,91 доларів США у грошовій одиниці України - гривні, за курсом НБУ на день ухвалення рішення суду;

неустойку (пеню) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі грошового еквівалента 543,21 долари США у грошовій одиниці України - гривні, за курсом НБУ на день ухвалення рішення суду;

3% річних у розмірі 120,82 долари США у грошовій одиниці України - гривні, за курсом НБУ на день ухвалення рішення суду;

3% пені за кожен день прострочення на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 16 425,00 дол. США доларів США у грошовій одиниці України - гривні, за курсом НБУ на день ухвалення рішення суду, а також судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 7 000,00 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей.

Відповідно до даного Розпорядження, справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави.

Справа № 642/6006/20 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Після цього справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 14 ЦПК України, передано на розгляд судді Самсоновій О.А.

Ухвалою судді від 24 березня 2023 року справу прийнято до свого провадження.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив.

Зазначив, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення грошових коштів з АТ КБ «ПриватБанк» за договором банківського вкладу № SAMDN0123 від 02.11.2012 р., який був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем на території АР Крим.

17.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» було укладено Договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 р. Додаткової угоди до цього договору.

За попередніми даними Департаменту бухгалтерського обліку АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до умов Договору про переведення боргу, електронний Додаток №1 до Договору містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», в тому числі і за депозитним договором № SAMDN0123 від 02.11.2012 р., якій є предметом спору в даній справі.

Отже, з 17.11.2014 року за депозитним договором № SAMDN0123 від 02.11.2012 р., якій є предметом спору в даній справі, було змінено боржника з первісного - ПАТ КБ «ПриватБанк» на Нового боржника - ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».

Тому, посилаючись на те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 57-61).

Позивач надала відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначила, що договір про переведення боргу між відповідачем та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено без відома та участі позивача, тому безпідставними є доводи відповідача щодо відсутності у нього зобов`язань за договором № SAMDN0123 від 02.11.2012 р.

В силу ст. ст. 520, 654, 1059 ЦК України договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» без згоди вкладника ОСОБА_1 є нікчемним.

Тому позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 73-75).

Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, у яких він не погодився з доводами позивача, та зазначав про безпідставність позовних вимог до нього. Посилався на невірне визначення позивачем розміру відсотків, що мають бути сплачені за договором, а також на безпідставність позовних вимог про стягнення пені згідно ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 81-89).

Ухвалою суду від 22 березня 2021 року за клопотанням представника відповідача до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» (а.с. 112).

За клопотанням сторін до матеріалів справи залучені письмові докази.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2021 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17-ц за позовом фізичної особи до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів, 3% річних, неустойки (пені) за договором банківського вкладу (а.с. 151 152).

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 24 березня 2023 року провадження у справі відновлено (а.с. 154).

Інші заяви або клопотання учасниками справи суду не подавалися.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, уповноваживши належним чином представляти її інтереси в суді адвоката Корнієнко О.В.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини.

Уточнила позовні вимоги в тій частині, що сума у розмірі 543,21 дол. США, яку позивач просить стягнути на її користь є не пенею, як це помилково вказано в прохальній частині позовної заяви, а процентами за користування відповідачем безпідставно не повернутими позивачу коштами. Тому просила позовні вимоги задовольнити, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , суму основного грошового зобов`язання з відсотками по договору в розмірі грошового еквівалента 2 153,91 доларів США, проценти за користування грошовими коштами у разі неналежного виконання зобов`язань у розмірі грошового еквівалента 543,21 долари США, 3% річних у розмірі 120,82 долари США та 3% пені за кожен день прострочення на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 16 425,00 дол. США. Усі виплати у грошовій одиниці України - гривні, за курсом НБУ на день ухвалення рішення суду.

Судові витрати також просила покласти на відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі та просила в задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилалась на обставини, викладені в заявах АТ КБ «ПриватБанк» по суті справи та письмових поясненнях, наданих відповідачем.

Третя особа ТОВ «ФК «Фінілон», яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, про причини неявки представника в судове засідання не повідомила (а.с. 168).

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.11.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (банк) укладено договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN0123 Вклад «Універсальний», згідно з яким банк прийняв від вкладника грошову суму (вклад) у розмірі 1500 доларів США та зобов`язався повернути вкладникові таку суму та сплатити проценти на неї за процентною ставкою 8,5 % річних; вкладник та банк мають право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору; у разі, якщо вкладник вимагає розірвати договір достроково, йому повертається сума вкладу, за неповний строк вкладу проценти виплачуються за зниженою процентною ставкою (а.с. 29-30).

Факт внесення ОСОБА_1 вкладу в розмірі 1500 доларів США на банківський рахунок, відкритий ПАТ КБ «ПриватБанк», підтверджується копією квитанції від 02.11.2012 року (а.с. 31).

29 січня 2018 року позивач направила відповідачу заяву про розірвання договору, видачу суми вкладу та процентів, у якій просить розірвати договір № SAMDN0123 Вклад «Універсальний» та видати вклад та нараховані їй проценти (а.с. 32-33).

Вказана заява одержана відповідачем 02.02.2018, що підтверджується даними трекінгу Укрпошти (а.с. 34).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1059 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

За положеннями ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за договором банківського вкладу (депозиту) № SAMDN0123 Вклад «Універсальний» від 02.11.2012 з повернення позивачу грошових коштів (вкладу).

Таким чином, у порушення умов договору банківського вкладу (депозиту) № SAMDN0123 Вклад «Універсальний» та вимог ст.ст. 509, 525, 526, 530, 629 ЦК України відповідач зобов`язання за цим договором не виконав.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 727/898/19 вказано, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (ст.ст. 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у ст.ст. 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 757/71432/17-ц.

У справі, яка розглядається, положеннями укладеного сторонами договору банківського вкладу (депозиту) передбачено, що вкладник та банк мають право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору.

Як встановлено судом, 29 січня 2018 року позивач направила відповідачу заяву про розірвання договору, видачу суми вкладу та процентів, у якій просить розірвати договір № SAMDN0123 Вклад «Універсальний» та видати вклад та нараховані їй проценти (а.с. 32-33).

Вказана заява одержана відповідачем 02.02.2018, що підтверджується даними трекінгу Укрпошти (а.с. 34).

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Відповідно, з 07 лютого 2018 року (через два банківські дні з моменту отримання відповідачем повідомлення позивача про розірвання договору) укладений сторонами договір банківського вкладу вважається розірваним, і АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язане було виплатити позивачеві суму вкладу із нарахованими на нього процентами.

За умовами укладеного сторонами договору вкладу банк отримав від позивача 1500 доларів США та зобов`язався повернути вкладникові таку суму та сплатити проценти на неї за процентною ставкою 8,5 % річних.

В порушення вищевказаних норм матеріального права та взятих на себе зобов`язань за договором банківського вкладу відповідач суму вкладу та нарахованих на нього процентів позивачу не виплатив, чим порушив майнові права позивача.

Такого ж по суті висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.08.2022 року у справі № 757/37126/18 з аналогічними правовідносинами.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про наявність правових підстав для стягнення грошових коштів (вкладу), внесених позивачем на депозитний рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», які вкладнику не повернуті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

За правилами ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Згідно ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у вказаній справі майном позивача є грошові кошти.

Отже, в силу ст.ст. 1058, 1061 ЦК України та умов укладеного сторонами договору банківського вкладу відповідач, крім суми вкладу, зобов`язаний виплатити позивачу нараховані на нього проценти.

Як зазначено вище, з 07 лютого 2018 року (через два банківські дні з моменту отримання банком повідомлення позивача про розірвання договору) укладений сторонами договір вважається розірваним, і АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язане було виплатити позивачеві суму вкладу із нарахованими на нього процентами.

Наданий позивачем розрахунок процентів за вкладом, що підлягають виплаті ОСОБА_4 за договором № SAMDN0123 Вклад «Універсальний» від 02.11.2012 року повній мірі відповідає умовам вказаного договору та становить 653,91 дол. США (а.с. 13-15).

Тому з позивача на користь відповідача необхідно стягнути суму вкладу у розмірі 1500 дол. США та відсотки у розмірі 653,91 дол. США, а разом 2153,91 дол. США.

Але суд не погоджується з розрахунком заборгованості за процентами з 07 лютого 2018 року.

Оскільки договір з 07.02.2018 року розірвано, зазначеним договором не передбачено розмір процентної ставки за користування банком вкладом позивача після закінчення терміну дії договору, згідно ст. 1070 ЦК України за користування такими грошовими коштами після закінчення терміну дії договору сплачуються банком у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу, тобто з 07 лютого 2018 року проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу».

Згідно витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами банку від 25.04.2017 року з 04.05.2017 року було змінено процентні ставки за депозитами фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «до запитання» - у розмірі 0,01 річних (а.с.91).

Таким чином за період з 08 лютого 2018 року до 15 жовтня 2020 року (згідно позовних вимог) проценти за користування відповідачем коштами, що не виплачені ним позивачу, становлять:

2153,91 дол. США (невиплачена сума) / 100% х 0,01% = 0,215391 дол. США річних.

0,215391 дол. США річних /365 д. = 0,0005901 дол. США за 1 день.

0,0005901 дол. США за 1 день х 981 день (користування) = 0,58 дол.США

Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відсотки за користування коштами поза строком дії договору №SAMDN0123 Вклад «Універсальний» у розмірі 0,58 дол.США.

Аналізуючи заперечення відповідача проти позову, суд встановив таке.

17.11.2014 року АТ КБ «ПриватБанк» (в цьому договорі сторона-1) та ТОВ «ФК «Фінілон» (у договорі сторона-2) укладено договір про переведення боргу (а.с. 64-65).

Згідно вказаного договору на підставі згоди кредиторів, отриманої стороною 1 шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, сторона 1 переводить, а сторона-2 приймає на себе виконання зобов`язань з виплати грошових коштів, що виникли на підставі депозитних договорів та договорів банківського обслуговування згідно переліку (додаток №1). Зобов`язання з виплати грошових коштів, які переводяться на сторону-2, виникли з депозитних договорів та договорів банківського обслуговування згідно переліку (додаток №1), які уколені структурними підрозділами сторони-1, що здійснюють діяльність на території АР Крим.

Проте, докази того, що позивач ОСОБА_1 надала свою згоду на переведення боргу з АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон», до матеріалів справи сторонами не надані.

Позивач заперечує проти переведення боргу АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон».

Правовідносини з договору № SAMDN0123 Вклад «Універсальний» від 02.11.2012 року виникли між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ КБ «ПриватБанк».

АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу в частині переведення боргу перед позивачем уклали без одержання згоди кредитора ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 520 ЦК України, згідно якої боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Тому укладення АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» договору про переведення боргу не змінює та не припиняє правовідносин, що виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з договору № SAMDN0123 Вклад «Універсальний» від 02.11.2012 року.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає до стягнення сума основного грошового зобов`язання з відсотками за договором №SAMDN0123 Вклад «Універсальний» у розмірі 2153,91 доларів США за курсом НБУ на день розгляду справи та відсотки за користування коштами поза строком дії договору №SAMDN0123 Вклад «Універсальний» у розмірі 0,58 доларів США за курсом НБУ на день розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання щодо повернення коштів є грошовим.

Тому на вимогу позивача, який є кредитором у грошовому зобов`язанні, відповідач, який у цьому зобов`язанні є боржником, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Три проценти річних від простроченої суми суд обраховує за наступним розрахунком:

прострочена сума 1500 дол. США,

період прострочення 981 день (08 лютого 2018 року до 15 жовтня 2020 року),

1500 дол. США / 100 х 3 / 365 х 981 днів = 120,82 дол. США.

Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути три проценти річних від простроченої суми за період прострочення у розмірі 120,82 дол. США.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% за кожен день прострочення виконання зобов`язання згідно ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд встановив таке.

Як передбачено ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Таким чином вказаною нормою передбачено сплату 3% вартості роботи (послуг) за час її прострочення згідно з договором.

Але позивач просить на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути з відповідача 3% річних за кожен день неповернення вкладу з відсотками вже після розірвання договору № SAMDN0123 Вклад «Універсальний» від 02.11.2012 року, що наведеною вище нормою не передбачено.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача… Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 1023-ХІІ, а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ не нараховується. .. Оскільки між позивачами та банком припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини.

На вказані обставини звернув увагу судів Верховний Суд також у Постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 757/38605/19.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Оскільки позивач 29 січня 2018 року подала до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про розірвання договору, видачу суми вкладу та процентів, припинивши у такий спосіб цей договір з 07 лютого 2018 року, частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини.

Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення пені згідно ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» необхідно відмовити.

У своїй позовній заяві належні їй до виплати кошти позивач просить стягнути в національній валюті України за курсом іноземних валют, встановлених Національним банком України на день розгляду справи, що відповідає вимогам ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України, згідно якої грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Станом на 30 травня 2023 року Національним банком України встановлено офіційний курс гривні до долара США: 1 дол. США 36,5686 грн.

Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути:

суму основного грошового зобов`язання з відсотками у розмірі 78765 грн. 47 коп. що є еквівалентним 2153,91 доларів США;

відсотки за користування коштами поза строком дії договору у розмірі 21 грн. 21 коп. що є еквівалентним 0,58 доларів США;

3 відсотки річних за період прострочення зобов`язання у розмірі 4418 грн. 22 коп. що є еквівалентним 120,82 доларів США.

Таким чином позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч. 3 ст. 22 закон України «Про захист прав споживачів» позивач при зверненні з позовом до суду судовий збір не сплатила.

Позов судом задоволено на 12%. Тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог у розмірі 653,86 грн.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивача складаються з виплат на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн. (а.с.23).

Оскільки позов судом задоволено частково, а саме на 12% (позивач просила стягнути всього суму еквівалентну 19242,94 дол. США, судом стягнуто суму еквівалентну 2275,31 дол. США), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 840 грн. на відшкодування понесених нею судових витрат на оплату правової допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог: 7000 грн. / 100 х 12 = 840 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору та стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму основного грошового зобов`язання з відсотками за договором №SAMDN0123 Вклад «Універсальний» у розмірі 78765 грн. 47 коп. що є еквівалентним 2153,91 доларів США за курсом НБУ на день розгляду справи.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 відсотки за користування коштами поза строком дії договору №SAMDN0123 Вклад «Універсальний» у розмірі 21 грн. 21 коп. що є еквівалентним 0,58 доларів США за курсом НБУ на день розгляду справи.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3 відсотки річних за період прострочення зобов`язання у розмірі 4418 грн. 22 коп. що є еквівалентним 120,82 доларів США за курсом НБУ на день розгляду справи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 840 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 653,86 грн.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ,

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, б. 29-А, код ЄДРПОУ 38920700.

Повне судове рішення виготовлено 05 червня 2023 року.

Головуючий О.А.Самсонова