МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/8396/23
Пр. №2-о/521/237/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Замниборщ А.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, заінтересована особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеною заявою, посилаючись на те, що вона з 17 листопада 1979 року по 27 листопада 2022 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від шлюбу у них народилося двоє дітей.

Зазначала, що її чоловік був військовим пенсіонером та отримував дохід близько 8000,00 грн. щомісяця.

Вказувала, що їм з чоловіком на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , в який вона була зареєстрована, але фактично з 2006 року і по день смерті чоловіка проживала разом з ним в квартирі АДРЕСА_2 , яка належала померлому на праві власності на підставі договору дарування і в який він був зареєстрований.

В квартирі АДРЕСА_2 вона продовжує проживати і на даний час.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , помер.

У зв`язку з встановленням ОСОБА_1 , 22 березня 2023 року 3 групи інвалідності, вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України Одеській області із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника, оскільки при житті її чоловік, як військовий пенсіонер отримував дохід (військову пенсію) близько 8000,00 грн., а вона, отримувала дохід в розмірі 4000,00 грн.

Заявниця стверджувала, що дохід її чоловіка ОСОБА_2 був основним доходом їх сім`ї та джерелом існування, оскільки її доходу вистачало лише на оплату житла та проїзду до роботи, решта витрат відбувалися за рахунок пенсії чоловіка.

10 березня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України Одеській області їй було відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника у зв`язку з проживанням із померлим за різними адресами та відсутністю документу про перебування її на його утриманні, а також було роз`яснено про необхідність підтвердження факту її проживання з чоловіком та перебуванні на його утриманні.

Посилаючись на вказані обставини, заявниця просила суд встановити факт того, що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживала однією родиною разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 та знаходилася на його утриманні на момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявниця в судовому засіданні підтримала заяву про встановлення факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, знаходження на його утриманні та просила суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в судове засідання не з`явився, надав клопотання про слухання справи за його відсутності та не заперечував проти задоволення заяви заявника (а.с. 36).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 17 листопада 1979 року Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №104, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9).

Встановлено, що ОСОБА_2 був військовим пенсіонером та отримував пенсію в розмірі 7415,23 грн., що підтверджується довідкою від 28 липня 2022 року (а.с. 12, 13).

Відповідно до паспорту громадянина України, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою по АДРЕСА_4 (а.с. 4-5).

Згідно довідки ФОП ОСОБА_3 від 28 березня 2023 року середньомісячний дохід ОСОБА_1 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року склав 3671,98 грн. (а.с. 19).

Середньомісячний дохід ОСОБА_2 за період з 01 березня 2022 року по 27 листопада 2022 року складав 7415,23 грн., що підтверджується перерахунком пенсії на 01 березня 2022 року (а.с. 13).

З матеріалів справи та пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що вони з чоловіком фактично проживали в квартирі АДРЕСА_2 , яка належала останньому на праві власності.

Факт її проживання в даній квартирі підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та актом про проживання від 23 січня 2023 року (а.с. 10).

Померлий ОСОБА_2 на час смерті був зареєстрований та проживав в квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки МСЕК від 22 березня 2023 року ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи загального захворювання, безстроково (а.с. 7).

Встановлено, що 10 березні 2023 року заявниця ОСОБА_1 після призначення їй 3 групи інвалідності звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України Одеській області з заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника після смерті чоловіка але їй було відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника у зв`язку з проживанням із померлим за різними адресами, відсутністю документу про перебування її на утриманні померлого та роз`яснено про необхідність підтвердження факту її перебування на утриманні померлого (а.с. 11).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.

Таким чином, заявник скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка та надала про це відповідні докази.

Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загально обов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи її рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ст. 36 цього Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у ч. 2 ст. 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина 3 ст. 36 Закону).

Аналіз норм статей 4, 5, 10, 26, 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дає підстави для висновку про те, що чоловік (дружина) став непрацездатними, а саме, досягнув пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього закону, мають право на отримання пенсії (за їх вибором) за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за умов, що вони були на повному утриманні померлого годувальника, та за умов наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Отже, заявниця ОСОБА_1 , як така, що досягнула пенсійного віку відповідно до положень ст. 26 Закону та отримала пенсію за інвалідністю, має право перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за умови знаходження на повному утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , проживала з ним спільно, та пенсія її чоловіка була постійним та основним джерелом для її існування.

Середньомісячний дохід заявниці становив у 2022 року 3671,98 грн., а її чоловіка за цей же період 2022 року 7415,23 грн., тому суд прийшов до висновку про доведеність знаходження заявниці на утриманні у померлого чоловіка, оскільки його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 знаходилась на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 на момент його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 слід задовольнити, встановивши факт її перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 на момент його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо встановлення факту постійного проживання разом із чоловіком слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вирішуючи питання про встановлення даного юридичного факту суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України вбачається, що судом розглядаються справи про встановлення факту, в тому числі проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі викладеного, при дослідженні вищенаведених доказів суд вважає встановленим факт, що заявниця ОСОБА_1 постійно проживала із своїм чоловіком ОСОБА_2 на час його смерті і відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживала однією сім`єю разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 та знаходилася на його утриманні на момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовий збір по справі складає 536,80 грн., які повністю сплачено заявником при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 264, 265, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні, заінтересована особа Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 01 червня 2023 року.

Суддя: О.М. Сегеда