ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 серпня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/1126/21

Головуючий у першій інстанції Кузюра В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/901/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна в натурі,

місце ухвалення судового рішення м. Бобровиця,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 01 травня 2023 року.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому, змінивши у подальшому предмет та підстави позову (т. 3 а.с. 13-18), просив:

- в порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, припинити право спільної часткової власності на це майно, виділити в натурі йому у власність та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 6,9207 га, кадастровий номер :08:000:0197, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 6,7836 га, кадастровий номер :08:000:0198, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Бобровицької міської ради Чернігівської області;

- в порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, припинити право спільної часткової власності на це майно, виділити в натурі у власність ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:014:4052, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку площею 0,0348 га, кадастровий номер :01:014:4053, призначену для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки площею відповідно 0,1000 га та 0,0348 га, розташовані по АДРЕСА_1 , та земельні ділянки площею відповідно 6,9207 га та 6,7836 га, розташовані на території Бобровицької міської ради.

Оформляючи спадщину, сторони не дійшли згоди щодо поділу спадкового майна шляхом укладення відповідного договору нотаріально, в результаті чого спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 в рівних частинах (по 1/2 частині кожен) прийнято як позивачем, який є онуком померлої, так і відповідачкою, яка являється її дочкою.

Обґрунтовуючи заявлений варіант поділу спадкового майна в натурі шляхом присудження кожній стороні окремо індивідуально-визначеного майна, позивач указував на те, що такий поділ найбільше відповідає інтересам сторін, враховує індивідуальні обставини справи, оскільки ґрунтується на попередніх домовленостях, не передбачає та не покладає на сторони значні майнові і часові витрати, що пов`язані з підготовкою та отриманням документів, необхідних для поділу кожного об`єкту нерухомого майна, здійснення відповідних ремонтно-будівельних робіт. Житловий будинок та земельні ділянки перебувають у фактичному володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 та членів її сім`ї, є її єдиним житлом, отже запропонований варіант є найбільш оптимальним для відповідачки. Позивачу належить на праві власності інше житло, де він проживає.

Рішенням Бобровицького районного суду від 19 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна в натурі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи судове рішення незаконним та необґрунтованим, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 219/13376/17, за якими у разі існування спору щодо поділу майна між співвласниками, вирішення питання про поділ майна в натурі є обов`язком суду, тому посилання на те, що співвласники не досягли згоди щодо поділу майна в натурі, як підстава для відмови в позову по-суті, є ухиленням від вирішення спору.

Скаржник зазначає, що спільне володіння і користування спадковим майном неможливе через наявність неприязних відносин з боку ОСОБА_2 . Запропонований ним варіант поділу спільного спадкового майна ґрунтується на попередніх домовленостях сторін, від яких згодом ОСОБА_2 відмовилася. Така відмова від укладення договору про поділ спадщини під час її оформлення, та заперечення проти цього позову суперечить її попередній поведінці і є недобросовісною.

Наголошує на тому, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 фактично утворюють одну садибу, їх окреме використання є ускладненим та недоцільним. Крім того, висновком експертизи № 247/09-2022 від 05 жовтня 2022 року підтверджено, що виділити в натурі ідеальну 1/2 частку вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд неможливо.

Вважає, що запропонований варіант поділу спільного спадкового майна економічно вигідний для ОСОБА_2 і не покладає на неї витрат, пов`язаних з отриманням документів, необхідних для поділу кожного об`єкту нерухомого майна в натурі (архітектурного проекту для переобладнання та/або перепланування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок тощо), а також витрат, пов`язаних із здійсненням ремонтно-будівельних робіт.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Обґрунтовуючи відзив, відповідачка указує на те, спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 в рівних частинах (по 1/2 частині кожен) прийняли сторони, отримавши у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі, але позивач просить виділити йому в натурі частини об`єктів нерухомого майна, які не входять до його частки, тобто не належать йому на праві власності, хоча має право на виділ в натурі лише своєї частки у спадщині.

ОСОБА_2 зауважує на тому, що припинення права власності на частку у майні можливе лише за умови дотримання інтересів іншого співвласника, вона не згодна з таким поділом, позивач ніколи не пропонував здійснити його саме в такий спосіб, а дохід від земельних ділянок (паїв), які позивач просить виділити йому в натурі, є одним із засобів до її існування.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції у повній мірі таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спадкового майна в натурі, суд першої інстанції виходив з того, що наявний спір щодо поділу спадкового майна, при цьому сторони не досягли домовленості щодо такого способу поділу, про який зазначає позивач. Районний суд констатував, що позивачем обрано спосіб захисту прав, який порушує право відповідачки, як власника, порушує загальні засади цивільного права та максимально забезпечує тільки особисті інтереси позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог про поділ спадкового майна в натурі, але вважає хибними наведені районним судом мотиви для відмови, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яку прийнято донькою померлої ОСОБА_2 та онуком померлої ОСОБА_1 .

16 вересня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у рівних долях, тобто по 1/2 частці у спадщині на:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 11; т. 3 а.с. 65);

- земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га в межах згідно з планом, з них: рілля 0,0256 га, під житловою забудовою одно- та двоповерховою 0,0085 га, під житловою забудовою одно- та двоповерховою 0,0046 га, під житловою забудовою одно- та двоповерховою 0,0612 га, кадастровий номер :01:014:4052, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1 а.с. 15; т. 3 а.с. 68);

- земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,0348 га в межах згідно з планом, кадастровий номер :01:014:4053, призначену для ведення особистого селянського господарства (сілськогосподарські угіддя рілля) (т. 1 а.с. 19; т. 3 а.с. 71);

- земельну ділянку, що розташована на території Бобровицької міської ради Ніжинського району Чернігівської області, площею 6,9207 га в межах згідно з планом, кадастровий номер :08:000:0197, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сільськогосподарські угіддя рілля) (т. 1 а.с. 23; т. 3 а.с. 62);

- земельну ділянку під номером АДРЕСА_2 , площею 6,7836 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер :08:000:0198, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сільськогосподарські угіддя рілля) (т. 1 а.с. 27; т. 3 а.с. 59).

Право спільної часткової власності на указане майно 16 вересня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по 1/2 частці за кожним), про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 12, 16, 20, 24, 28; т. 3 а.с. 61, 64, 67, 70, 73).

Висновком експертів Українського незалежного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 247/09-2022 від 05 жовтня 2022 року встановлено наступне (т. 3 а.с. 108-162):

1. Ринкова вартість земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,100 га, кадастровий номер :01:014:4052, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), становить 87 770 грн.

2. Ринкова вартість земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,0348 га, кадастровий номер :01:014:4053, призначена для ведення особистого селянського господарства, становить 25 387 грн.

3. Ринкова вартість земельної ділянки, що розташована на території Бобровицької міської ради Ніжинського району Чернігівської області, площею 6,9207 га, кадастровий номер :08:000:0197, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, становить 332 194 грн.

4. Ринкова вартість земельної ділянки під номером АДРЕСА_2 площею 6,7836 га, кадастровий номер :08:000:0198, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, становить 325 613 грн.

5. Виходячи з об`ємно-планувального рішення житлового будинку літ. «А», загальною площею 68,0 кв м та житловою площею 41,4 кв м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виділити з технічної точки зору ОСОБА_1 в натурі ідеальну 1/2 частку житлового будинку, на яку припадає 34,0 кв м загальної площі будинку (окремі приміщення), господарських будівель та споруд відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, без втручання в несучі огороджуючі конструкції будинку та без зміни об`ємно-планувального рішення житлового будинку, не вбачається за можливе.

6. Ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд, без врахування ринкової вартості земельного компоненту, по АДРЕСА_1 , в цінах на момент проведення дослідження, становить (з округленням до цілих) 547 536 грн

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормами ст. 1278 визначено, що частки спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідно до ч. 1 , 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна в натурі зроблено із невірних мотивів.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в порядку спадкування належить по 1/2 частці на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 ; земельні ділянки за цією ж адресою: площею 0,100 га, кадастровий номер :01:014:4052, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0348 га, кадастровий номер :01:014:4053, призначена для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка, розташована на території Бобровицької міської ради Ніжинського району Чернігівської області, площею 6,9207 га, кадастровий номер :08:000:0197, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка під номером АДРЕСА_2 , площею 6,7836 га, кадастровий номер :08:000:0198, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив в порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, припинити право спільної часткової власності, виділивши в натурі йому у власність та визнавши за ним право власності на дві земельні ділянки, зокрема, площею 6,9207 га, кадастровий номер :08:000:0197, та площею 6,7836 га, кадастровий номер :08:000:0198, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною вартістю 657 808 грн, а за ОСОБА_2 визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та на дві земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 , зокрема, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:014:4052, призначену для будівництва і обслуговування вказаного будинку, та, площею 0,0348 га, кадастровий номер :01:014:4053, призначену для ведення особистого селянського господарства, загальною вартістю 660 693 грн.

Ці вимоги позивача у розумінні статті 364 ЦК України не є виділом в натурі частки із майна, яке перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, оскільки стосуються майна, яке на праві власності позивачу не належить.

Фактично відмовляючись від права власності на частку у належному майні, ОСОБА_1 прагне набути право на частку в іншому спільному майні сторін за рахунок частки, яка належить відповідачці. Тобто позивач просить в судовому порядку здійснити перерозподіл майна, яке перебуває у спільній частковій власності сторін після спадкування, зазначаючи, що договору про поділ спадщини у нотаріуса сторони не досягли.

Апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про виділ йому в натурі майна, яке не належить ОСОБА_1 на праві власності за рахунок передачі належної йому частки у праві власності на інше нерухоме майно іншому співвласнику є по суті не вимогою про виділ частки у натурі, а про примусовий обмін такими частками, що суперечить положенням як ст. 364, так і ст. 1278 ЦК України.

Водночас позивач просить припинити право спільної часткової власності на майно, яке належить як йому, так і ОСОБА_2 .

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України).

Колегія суддів враховує, що заявляючи вимоги про припинення права на частку у спільному майні, позивачем попередньо не внесено вартість частки на депозитний рахунок суду, тобто не дотримано порядок, передбачений ч. 2 ст. 365 ЦК України.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що належні сторонам земельні ділянки не можуть бути поділені в натурі відповідно до часток співвласників по 1/2.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги про неподільність житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, висновком експертів Українського незалежного інституту судових експертиз комплексної будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 247/09-2022 від 05 жовтня 2022 року встановлено, що, виходячи з об`ємно-планувального рішення житлового будинку літ. «А», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виділити з технічної точки зору ОСОБА_1 в натурі ідеальну 1/2 частку житлового будинку, на яку припадає 34,0 кв м загальної площі будинку (окремі приміщення), господарських будівель та споруд відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, без втручання в несучі огороджуючі конструкції будинку та без зміни об`ємно-планувального рішення житлового будинку, не вбачається за можливе.

Таким чином, указаним висновком встановлено лише неможливість виділення в натурі ідеальної 1/2 частки житлового будинку без втручання в несучі огороджуючі конструкції та без зміни об`ємно-планувального рішення, проте не встановлено неможливість його поділу за дотримання наведених умов. Належними та допустимими доказами не підтверджено також неможливість виділу належної ОСОБА_1 частки зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Апеляційний суд вважає такими, що не підтверджуються матеріалами справи, посилання заявника на те, що поділ садиби призведе до значних фінансових витрат позивача, оскільки відповідачка не зможе їх здійснити внаслідок незадовільного фінансового стану. Відповідна експертиза на предмет можливих варіантів розподілу будинку, необхідності проведення для цього ремонтно-будівельних робіт, їх кількості і вартості, а також того, на кого із сторін буде покладено їх здійснення, не проводилась.

Отже, належними доказами не підтверджено, що частки сторін є незначними, їх поділ в натурі неможливим, а припинення часток відповідачки у власності не завдасть їй істотної шкоди. Доводи позову про недоцільність реального розподілу всього належного сторонам на праві власності майна, найбільш оптимальний та найменш затратний варіант поділу, запропонований ОСОБА_1 , є довільним тлумаченням позивачем положень ЦК України, що регулюють виділ частки у праві спільної часткової власності, оскільки законом чітко визначено, що співвласник має право на виділ лише належної йому частки у спільному майні, а припинення права особи на частку у такому майні можливе за сукупності наведених вище умов, яких за обставинами даної справи не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову про поділ спадкового майна в натурі, проте, помилився щодо мотивів такого рішення.

Ураховуючи зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України належить змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про поділ спадкового майна в натурі, виклавши мотиви рішення суду першої інстанції у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2023 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова