"21" серпня 2023 р. Справа № 363/4397/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., перевіривши на відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку та за підписом представника позивача адвоката Іванченка О.О., надійшла вказана позовна заява у якій позивач просить:

визнати за ним, право власності за набувальною давністю на частину житлового будинку загальною площею 34,9 кв.м., (житловою площею 18,0 кв.м.) позначений літерою «А» та належних до нього господарських та побутових будівель і споруд: сарай «Г», погріб «В», огорожу «1-2», колодязь «3», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

звільнити з-під арешту будинок за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного Вишгородською державною нотаріальною конторою Київської області на підставі повідомлення б/н Вишгородський суд, зареєстрованого 14.09.2004 за реєстраційним номером обтяження 1302462 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про арешт нерухомого майна, будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного Вишгородською державною нотаріальною конторою Київської області на підставі повідомлення б/н Вишгородський суд, зареєстрованого 14.09.2004 за реєстраційним номером обтяження 1302462, архівний номер 3990691КІЕV476, архівна дата 17.07.2001, дата виникнення: 21.04.1999, № реестра: 11, внутр. №ЕА01893228F221317F40.

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Перевіривши матеріалами позовної заяви, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до позовної заяви, а статтею 177 ЦПК України документи, що додаються до позовної заяви.

Перевіривши позовну заяву, судом встановлено її невідповідність вказаним вище вимогам до позовної заяви, зокрема вона не містить ціни позову (пункт 3 частини третьої статті 175 ЦПК України ), яка відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України, визначається вартістю майна у позовах про визнання права власності на майно. Визначення ціни позову це обов`язок, а не право позивача.

Як убачається із позовної заяви та з позовних вимог про визнання право власності на частину житлового будинку та належних до нього господарських та побутових спору, отже предметом спору є об`єкт нерухомого майна, при цьому звертаючись до суду, позивачем не зазначено ціну позову, не здійснено оцінку вартості вказаного об`єкту нерухомого майна та не сплачено судовий збір з урахуванням вартості майна.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається із позовної заяви позивачем заявлено вимогу про визнання право власності на нерухоме майно, при цьому за вказану вимогу сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

З огляду на те, що позовна заява не містить ціну позову, відсутні докази щодо оцінки майна, неможливо встановити розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем при зверненні до суду із вимогою про визнання права власності на нерухоме майно.

У відповідності до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України такий обов`язок покладається на позивача. Вартість майна визначається на момент пред`явлення позову.

Вартість нерухомого майна визначається суб`єктами оціночної діяльності, які отримали дозвіл на її здійснення в установленому законом порядку.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Отже, на підставі викладеного, позивачу необхідно здійснити оцінку вартості майна та вказану оцінку надати суду, сплативши судовий збір з урахуванням вартості оцінки майна або сплатити максимальний розмір судового збору, який повинен відповідати сумі вимог.

Щодо змісту позовних вимог, способу захисту та викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, заявлені до відповідача Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області, убачається що позовні вимоги у частині визнання права власності на частину нерухомого майна, що належала на праві приватної власності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після його смерті залишилися спадкоємці, зокрема: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які, як зазначено у позовній заяві, спадщину не прийняли та ніхто інший не заявляє претензій щодо спірної частки вказаного домоволодіння. До позову додано нотаріально посвідчені заяви вказаних осіб датовані 21 січня 2010 року, при цьому відсутні відомості щодо факту подання та прийняття нотаріусом таких заявах, позивачем не надано інформації із Спадкового реєстру про заведену спадкову справу після смерті ОСОБА_2 та/або про відсутність такої інформації у реєстрі, з якої можливо встановити коло осіб, права яких можуть бути порушені, у разі задоволення позову, в тому числі, осіб які могли б прийняти спадщину за заповітом, або у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України.

З доданих до позову матеріалів не вбачається вчинення позивачем дій для встановлення такої інформації.

Також, позивачем не залучено до участі у справі відомих йому спадкоємців, після смерті ОСОБА_2 .

Варто зазначити, що посилання у позовній заяві на положення статті 335 ЦК України не містить належного обґрунтування з посиланням на відповідні докази та позивачем не зазначено, якими доказами підтверджується, що частина житлового будинку є безхазяйною річчю та неможливість подання таких доказів.

Щодо позовних вимог про зняття з-під арешту майна, слід зазначити, що для справ за позовами про звільнення майна з-під арешту характерно те, що сторони в матеріальному плані перебувають у стані спору про право. Спору про право в матеріально-правових відносинах притаманна наявність двох елементів: обставин, які створили спірну ситуацію та неможливості для відповідної особи здійснити своє суб`єктивне право.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17 (провадження № 61-35013св18) вказано, що «позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України».

Звертаючись до суду, позивач заявив вимоги про визнання за ним права особистої власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому на це майно 14 вересня 2004 року за №1302462 реєстратором Вишгородською державною нотаріальною конторою накладено обтяження і власником вказано ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовна заява подана з недотриманням вимог, встановлених статями 175, 177 ЦПК України, які є імперативними нормами закону та мають вичерпний перелік вимог щодо належного оформлення позовної заяви.

Відповідно до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення її без руху.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надати позивачу (представнику позивача) строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду позовної заяви у новій редакції з усунутими недоліками, про які зазначено вище по тексту ухвали, зокрема визначитися з обсягом позовних вимог та колом осіб, які мають брати участь під час вирішення справи та додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства. Дотримання вимог статей 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову до суду є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та звільнення майна з-під арешту залишити без руху та надати позивачу строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити позивачу (представнику), що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лукач