ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/870/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/2319/20 Категорія: на ухвалу Прилуцький В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Сіренка Ю.В.,

за участю секретаря Широкової Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», стягувач: ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», боржник ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» було стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 135429 грн. 60 коп. та судові витрати в сумі 1474 грн. 29 коп.

23 серпня 2019 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК Гефест» був укладений договір купівлі продажу майнових прав, відповідно до якого «ПАТ Банк Фінанси та Кредит» відступив право грошової вимоги за кредитним договором № 2057- ЧД від 23 червня 208 року, де боржником є ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Гефест».

На підставі викладеного ТОВ «ФК «Гефест» просив суд замінити стягувача по виконавчому листу № 2-1119/10 виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2020 року задоволено.

Замінено стягувача виконавчого провадження з примусового виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 2-1119/10 від 14 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором від 23 червня 2010 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (вул. Брановицького Ігоря, 3 м. Київ, ).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що викладені у заяві обставини знайшли своє підтвердження в доданих до неї документах, за таких обставин заява про заміну сторони виконавчого провадження є обґрунтованою, такою, що ґрунтується на вимогах закону, а відтак підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду поставленою з порушенням норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, про розгляд справи його повідомлено не було, кореспонденція направлялася судом на адресу за якою він не зареєстрований.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду № 2-1119/10 від 14 червня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» стягнуто заборгованість за кредитним договором та судові витрати на загальну суму 136903 грн. 89 коп.

23 серпня 2019 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК Гефест» був укладений договір б/н купівлі продажу майнових прав, відповідно до п. 11 якого «ПАТ Банк Фінанси та Кредит» відступив право грошової вимоги за кредитним договором № 2057- ЧД від 23 червня 208 року де боржником є ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Гефест».

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частини перша та друга статті 55 ЦПК України).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша та друга статті 15 Закону про виконавче провадження).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону про виконавче провадження).

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження (частина п`ята статті 15 Закону про виконавче провадження).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України (статті 55, 442 ЦПК України). Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством.

Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення.

При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками: незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а, отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах: від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), та у постановах Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 2-844/10 (провадження № 61-17839св20), від 13 липня 2022 року у справі № 1309/8166/12 (провадження № 61-4245св20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження.

Правонаступник стягувача у виконавчому провадженні, яке не закінчене, проте виконавчий документ повернутий без виконання, має потенційну можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання, яке залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження.

А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

З доданих до апеляційної скарги матеріалів убачається, що 15 лютого 2023 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюком Д.В. прийнято виконавче провадження № 45350741 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1119, виданого 28.07.2010 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області (а.с. 38).

З даних відомостей вбачається, що виконавче провадження наразі не закінчене та перебуває на виконанні, відтак, наявні підстави для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

У той же час, мотивами подання апеляційної скарги стала відсутність повідомлення учасника справи про дату та час розгляду даної заяви.

Відповідно до частини 3 статті 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У поданій заяві ТОВ «ФК «Гефест» зазначило наступну адресу боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції було направлено рекомендоване повідомлення з датою судового розгляду поданої заяви на вказану адресу боржника, яке повернулося до суду із відміткою ПАТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 16).

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано витяг з реєстру територіальної громади у відповідності до якого з 24.05.1999 року місцем реєстрації боржника є: АДРЕСА_2 (а.с. 31).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Однак, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вимоги законодавства уваги не звернув, розглянув заяву ТОВ «ФК «Гефест» без належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце її розгляду, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

При цьому судом першої інстанції належно не встановлено місця проживання/реєстрації відповідача та/чи її поштової адреси.

Направлення судом кореспонденції за зазначеною заявником у заяві адресою, за якою боржник не проживає або не зареєстрований, не можна вважати належним повідомлення про розгляд справи.

Даний висновки суду відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі №405/1117/20.

Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Так, заява містить неправильну адресу місця проживання ОСОБА_1 , який з 1999 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено витягом з реєстру територіальної громади.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; неприпустимість зловживання процесуальними правами (частина третя статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження.

Колегія суддів вважає, що незважаючи на повернення кореспонденції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», висновки суду про належне повідомлення ОСОБА_1 є передчасними.

Як видно із матеріалів справи, направлена на адресу боржника ухвала суду від 27 липня 2020 року, яка постановлена за результатами розгляду заяви, повернулася з відміткою ПАТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».

Отже, кореспонденція направлена на адресу боржника поверталася до суду, як з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», так і з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У той же час, незважаючи на зазначення заявником при зверненні до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження адреси боржника у м. Черкаси, наразі у виконавчому провадженні та постанові державного виконавця зазначено вірну адресу ОСОБА_1 , у зв`язку з чим він і дізнався про наявність даного судового провадження.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи. не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження, тому ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку із зазначеними обставинами.

У той же час, за результатами розгляду заяви ТОВ «ФК «Гефест» по суті, колегія суддів доходить висновку, що у даній справі наявні законні підстави для заміни сторони виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» - задовольнити.

Замінити стягувача виконавчого провадження з примусового виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 2-1119/10 від 14 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором від 23 червня 2010 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (вул. Брановицького Ігоря, 3 м. Київ, ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 07 червня 2023 року.

Судді: