Справа № 303/8825/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Ляпіній А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (представник Ременюк Тетяна Олександрівна) до ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (представник ОСОБА_2 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, вказуючи, що 30.07.2008 між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 305/92-Ж-08, відповідно до якого, банк надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 12000,00 доларів США. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 305/92-Ж-08 ОСОБА_1 , як іпотекодавець передала в іпотеку домоволодіння загальною площею 71,8 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання по кредитному договору - AT «Укрсоцбанк» звернуло стягнення на домоволодіння іпотекодавця на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (п 4.5.3. Іпотечного договору) та звернулось з відповідною заявою до державного реєстратора. Державний реєстратор Лазар Д.В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36490316 від 07.05.2020. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.05.2020 № 208961870 за AT «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на домоволодіння, загальною площею 71,8 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, зазначене домоволодіння належить AT «Альфа-Банк» на праві приватної власності. У спірному домоволодінні зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Товариство зверталось до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення та намагалось врегулювати питання в позасудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення, проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання в домоволодінні колишній власник продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном. Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, подальше проживання відповідачів в житловому будинку, що належить на праві власності AT «Альфа Банк», та відмова добровільно звільнити помешкання, перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомих майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси AT «Альфа Банк». Відповідачі не є власниками житлового будинку, проживаючи в ньому без будь-яких правових підставі порушують законні права власника АТ «Альфа Банк», тому просило на підставі ст.ст. 391,396 ЦК України визнати громадян: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування домоволодінням, загальною площею 71,8 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2022 відкрито провадження по даній справі та визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

26.01.2023 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачі позовні вимоги не визнали, вважали його таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального права і не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. У 2008 році між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 12000 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, справа №303/2717/14-ц від 03.09.2014 позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто на користь банку за кредитним договором №305/92-Ж-08 заборгованість у розмірі 14 246,45 доларів США, що згідно з курсом НБУ еквівалентно 159 890,72 гривень. Виконавчий лист у справі №303/2717/14-ц повернуто у 2016 році ПАТ «Укрсоцбанку», а виконавче провадження припинено. У червні 2019 ПАТ «Укрсоцбанк» зареєструвало за собою право власності на житловий будинок, який є предметом спору в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». У вересні 2019 року ПАТ «Укрсоцбанк» приєднано до AT «Альфа-банк». У січні 2020 року AT «Альфа-банк» як правонаступник звернулося до Мукачівського міськрайонного суду з позовом про виселення з житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , справа № 303/318/20. У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-банк» та державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщара М.В. про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Справу №303/318/20 про виселення подружжя ОСОБА_4 зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №303/443/20. За заявою AT «Альфа-Банк» ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 22.07.2021 у справі 303/318/20 позовна заява залишена без розгляду. У березні троє працівників AT «Альфа-банк», вважаючи будинок власністю банку, проникли без згоди позивачів в будинок та на подвір`я ОСОБА_1 , з метою примушування її до виселення, здійснили фотофіксацію та завдали потерпілій ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень. Про обставини справи зазначено у вироку Мукачівського міськрайонного суду від 09 листопада 2021 року у справі 303/3059/20. У травні 2020 року AT «Альфа-банк», всупереч забороні накладеній ухвалою Мукачівського міськрайонного суду у справі 303/443/20 від 31.01.2020 вчиняти будь-які дії щодо будинку, 05 травня 2020 року зареєструвало право власності на будинок вже за AT «Альфа-банком», номер запису 36490316 на підставі іпотечного застереження, ці дії були проведені після закриття підготовчого провадження у справі №303/443/20. Тобто у ОСОБА_1 не було можливості в процесуальний спосіб змінити, збільшити позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності на будинок за AT «Альфа-банк». Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №303/443/20 від 16.11.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. За результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , Закарпатський Апеляційний суд в постанові від 14.04.2021 у справі №303/443/20 вирішив: апеляційну скаргу задовольнити, визнати протиправним та скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про право власності № 31826985 від 29.05.2019 на нерухоме майно за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», а саме житловий будинок, загальною площею 71,8 кв. м., житловою площею 39,1 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою Касаційного цивільного суду від 17.11.2021 у справі №303/443/20 постанову Закарпатського апеляційного суду від 14.04.2021 скасовано. Проте мотивами скасування постанови Апеляційного суду стали виключно процесуальні підстави, а саме неналежний спосіб захисту обраний стороною позивача. У серпні 2021 року подружжя ОСОБА_4 (оскільки майно є спільною сумісною власністю подружжя) подало позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння, наразі справа №303/6048/21 розглядається в Касаційному цивільному суді. Все це вказує на тривалі і часто незаконні спроби представників AT «Альфа-Банку» виселити подружжя ОСОБА_4 з єдиного належного їм житла, що підтверджується інформацією з ДРРПННМ за параметрами пошуку « ОСОБА_1 » станом на 20.01.2023. Починаючи з 24.02.2022, а також на день подання до суду позовної заяви та по 19.02.2023 на території України діє воєнний стан, у зв`язку з чим розділ VІ Прикінцевих положень ЗУ «Про іпотеку» доповнено п.5 прим.2, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія ст.ст. 37,38,40,41,47 цього Закону. У справі №303/8825/22 заявлена вимога Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення, має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на єдине належне їм житло та, відповідно, їх виселення. Проте, таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло. Право власності на будинок номер АДРЕСА_1 зареєстровано за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на підставі іпотечного застереження. Частиною 1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, передбачене ч.2 ст.109 ЖК України застосовується також при зверненні стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку.

Відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та AT «Укрсоцбанк» договору кредиту в якості забезпечення зобов`язання вона передала в іпотеку належне їй на праві приватної власності: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок від 19 грудня 2007 року, витягом про державну реєстрацію права власності №17119585 від 19.12.2007 року. Отже, предмет іпотеки придбано не за рахунок кредиту, тому виселення можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла. Однією з підстав для відмови в позові про виселення є відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 продовжують бути зареєстровані та проживати за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №07/10-05 від 13.01.2023 виданою Горондівською сільською радою, а також відсутність у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 іншого житла. Ініціювавши питання про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням позивач не вказав у позовній заяві іншого житлового приміщення, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК України повинно бути надано особам одночасно з виселенням. Право АТ «Альфа-Банк» на спірне майно не може бути захищено шляхом визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 , які внаслідок цього стануть безхатченками, що є несправедливим та не відповідає принципу пропорційності. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

23.03.2023 представник відповідачів ОСОБА_2 подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, про вимоги позивача про визнання осіб такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням не відповідає нормам ЖК України.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі та їх представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідачів ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без участі відповідачів та їх представника.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

30.07.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 305/92-Ж-08, відповідно до якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 12000,00 (дванадцять тисяч) доларів США, зі сплатою 14% процентів річних, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до цього договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №305/92-Ж-08, 30.07.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №305/92-Ж-08, відповідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, статуту АТ «Альфа-Банк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк».

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 208961870 від 14.05.2020 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» 07.05.2020 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підстава для державної реєстрації права власності: передавальний акт, серія та номер: 10221-10229, виданий 11.10.2019, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха С.С.; Протокол № 4/2019, серія та номер: 10307, 10308, виданий 15.10.2019, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха С.С.; Рішення № 5/2019, серія та номер: 10305, 10306, виданий 15.10.2019, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха С.С.; Статус, серія та номер: б.н., виданий 11.03.2019, видавник: АТ «Альфа-Банк».

Із довідки Страбичівської сільської ради №350 від 20.08.2019, повідомлень №405,406 старости Страбичівського старостинського округу Горондівської сільської ради від 27.12.2022, довідки виконавчого комітету Горондівської сільської ради від 13.01.2023 вбачається, що в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що 28 січня 2022 року АТ «Альфа-Банк» надіслало ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вимогу про добровільне звільнення всіма мешканцями житлового приміщенні зі зняттям з реєстраційного обліку, а також про звільнення від особистих речей житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК Україн передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Звертаючись з позовом до суду позивач, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, вважав, що відповідно до правовідносин, які склалися між АТ «Альфа-Банк» та відповідачами, перешкоди з здійсненні ним права користування та розпорядження майном слід усунути шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Законодавством України визначені конкретні випадки, які є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Так, ст.ст. 71,72 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користуванням цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що особа можливо визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у тому випадку, якщо вона не проживає в ньому певний період часу, але позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує зазначену обставину. Водночас судом встановлено, що відповідачі проживають у житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач посилається на наявність у нього перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, але доказів наявності таких суду не надано.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідачі проживають та зареєстровані у спірному на законних підставах, будь-яких доказів того, що останні чинять перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням матеріали справи не містять.

Також суд враховує, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення, має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права користування житлом та, відповідно, їх виселення. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний будинок був предметом іпотеки за іпотечним договором № 303/92-Ж-08 від 30.07.2008. Право власності на спірний будинок зареєстровано за позивачем 07.05.2020.

При вирішенні спорів щодо право користування колишніми власниками та членами їх сімей іпотечним майном, суд керуючись ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує висновки Верховного Суду України у цій категорії справ.

Так, Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 сформулював правовий висновок, згідно з яким за змістом ч.2 ст.40 Закону №898-VІ та ч.3 ст.109 ЖК України, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст.40 Закону №898-VІ, так і норма ст.109 ЖК України. Аналогічний висновок висловлено і в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) вказала, що вважає правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону № 898-IV та статті 109 ЖК України, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, законним та обґрунтованим, цей висновок враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника.

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.12.2007, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна від 20.01.2023 вбачається, що ОСОБА_1 набула право власності на спірне домоволодіння 19.12.2007 року, тобто не за грошові кошти, які отримані нею в кредит за договором від 30.07.2008 року. Таким чином, враховуючи, що у відповідача на праві власності відсутнє інше житлове приміщення, а іпотечне майно, придбано ОСОБА_1 за особисті грошові кошти, а не за рахунок кредиту, тому її виселення можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла, але, звертаючись з позовом до суду позивач не зазначив інше постійне житлове приміщенні, в яке підлягають виселенню відповідачі.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, на території України діє воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України і діє по теперішній час.

У зв`язку з воєнним станом розділ VІ Прикінцевих положень ЗУ «Про іпотеку» доповнено ч.5 з прим.2, якою передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на нерухоме майно (нерухомість), оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після дня набрання чинності Законом України. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», або за договорами, до яких після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.

Таким чином, при прийнятті рішення по справі, суд бере до уваги викладене і вважає, що зупинення дії статті 40 ЗУ «Про іпотеку» у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти також є перешкодою для виселення відповідачів зі спірного житлового приміщення.

Підсумовуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що колишні власники та особи, які проживають у житлі, яке придбано за їх кошти та передано в іпотеку, навіть після звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно, у силу положень ст.109 ЖК України мають право на користування таким житлом до моменту виселення із надання їм іншого постійного житла.

З огляду на вищевикладене відсутні підстави для задоволення позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 71, 72, 107, 148 ЖК України, ст. ст. 319, 391,405 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 23494714) до ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя