Ухвала

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 627/896/18

провадження № 61-7010ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Краснокутського районного суду Харківської області від 08 липня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , стягувач ? ОСОБА_2 , заінтересована особа - Краснокутський відділ державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у якій просив:

визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ виданий Краснокутським районним судом Харківської області від 03 вересня 2018 року №627/896/18 (2-н/627/12/2018) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 03 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття;

провести стягнення безпідставно стягнутих з боржника ОСОБА_1 за виконавчим документом у вигляді судового наказу Краснокутського районного суду Харківської області від 03.09.2018 р. №627/896/18 (2-н/627/12/2018) про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, за розрахунками Краснокутського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідно до витребуваної довідки про фактичний розмір стягнутих аліментів та виконавчих витрат, пов`язаних з організацією виконавчого провадження;

вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 08 липня 2022 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 07 березня 2023 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У травні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Краснокутського районного суду Харківської області від 08 липня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 березня 2023 року.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).

Ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду (пункти 13, 25, 29 частини першої статті 353 ЦПК України).

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 753/23412/17 зроблено висновок, згідно з яким тлумачення пункту 25 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що оскарження ухвал про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в касаційному порядку не передбачено.

Оскарження ухвал суду першої інстанції щодо повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення, після їх перегляду в апеляційному суді, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено (див. ухвали Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 296/2427/12-ц (провадження № 61-3679ск18), від 26 квітня 2019 року у справа № 331/6113/16-ц (провадження № 61-30004ск18), від 03 листопада 2020 року у справі № 127/21712/14-ц (провадження № 61-15428ск20), від 18 листопада 2021 року у справі № 711/1542/17 (провадження № 61-17614ск21), від 21 січня 2022року у справі № 712/7071/16-ц (провадження № 61-19237ск21), від 01 червня 2023 року у справі № 335/4419/19 (провадження № 61-7170ск23) та інші).

В пункті 25 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21) вказано, що «оскільки ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат не належить до переліку ухвал, визначених у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, таку ухвалу не можна оскаржити у касаційному порядку. А тому не можна оскаржити у цьому порядку і постанову апеляційного суду про залишення без змін вказаної ухвали суду першої інстанції».

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення після її перегляду в апеляційному порядку оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки це не передбачено пунктом другим частини першої статті 389 ЦПК України. Самостійним предметом перегляду у касаційному порядку не може бути і постанова апеляційного суду, прийнята за результатами апеляційного перегляду такої ухвали.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Вказівка в резолютивній частині постанови постановою Полтавського апеляційного суду від 07 березня 2023 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Краснокутського районного суду Харківської області від 08 липня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у справі № 627/896/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат