Справа № 569/7279/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретар судового засідання Баланович М.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представників позивача адвокатів Курганської О.В., Куцоконя Ю.П.

представника третьої особи адвоката Харіної Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ "Завод "Екосплав" про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання укладеним 21.09.2012 року договору купівлі-продажу автомобіля,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, з урахуванням неодноразово уточнених вимог, просила поділити майно набуте під час шлюбу з ОСОБА_2 по частині кожному: виділити їй, ОСОБА_1 в особисту приватну власність в порядку поділу спільного майна подружжя, набутого у шлюбі з ОСОБА_2 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 вартістю 25 368 720,00 грн; машиномісце №128 на АДРЕСА_2 в районі Оболонський квартал вартістю 535 778, 00 грн; машиномісце №129 на АДРЕСА_2 в районі Оболонській квартал вартістю 535 778, 00 грн; автомобіль HONDA д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 700 000,00 грн; речі побутового призначення згідно з переліками, які додаються: №1 світильники на суму 154 000 грн; №3 килими на суму 65 100,00 грн; №5 штори №5 на суму 69 000,00 грн; №7 меблі та інші речі на суму 1 400 100,00 а всього на суму 28 828 376,00 грн.

Виділити ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя наступне майно: блокований житловий будинок загальною площею 1413 кв.м. житловою площею 435,5 кв.м. в АДРЕСА_3 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:029:0416 вартістю 34 180 031,00 грн; в користування орендовану земельну ділянку площею 988 кв.м. на АДРЕСА_3 ; автомобіль LEXUS д.н.з. НОМЕР_2 вартістю 700 000,00 грн; речі побутового призначення згідно з переліками, які додаються: №2 світильники на суму 3 266 00,00 грн; №4 килими на суму 82 900,00 грн; №6 штори на суму 289 000,00 грн; №8 меблі та інші речі на суму 1 141 100,00 а всього на суму 36 719 631,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошовох коштів витрачених не в інтересах сім`ї та без її згоди в сумі 150000 Євро ((50000 Євро+250000 Євро)/2), витрачених на Віллу з ідентифікаційним номером А-5 у проспекті «Середземноморські розкішні вілли» на земельній ділянці номер НОМЕР_3 -AS-16- у муніципалітеті Фіненстрат, ОСОБА_5 на розі вулиць Касерес в Іспанії, набуту ОСОБА_2 під час шлюбу та за спільні кошти подружжя за Договором від 06.02.2018 року з компанією ТОВ «Абіат Креатіва» (Авеніда де Прінсіпе де Астурія №16 нижній поверх).

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошових коштів витрачених ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї (на придбання автомобілів та плату за проживання іншої особи) з рахунку в банку в Німеччині в сумі 53080,70Євро (31349,06+45525,64+29286,71Євро/2)

Визнати частку ОСОБА_2 у розмірі 85% в сумі 8500000,00 грн у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон» спільною сумісною власністю подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості частки ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон» в сумі, а саме, грошові кошти у національній валюті гривні, у розмірі, що є еквівалентом 700 000,00 Євро.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що в період перебування у шлюбі сторони придбали за спільні кошти рухоме та нерухоме майно, однак після розірвання шлюбу не досягли згоди про його поділ.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просив визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на: 1.1. квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; 1.2. машиномісце № НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 1.3. автомобіль марки LEXUS, модель LX600, номер кузова НОМЕР_5 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

2. Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на: 2.1. Будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 2.2. машиномісце № НОМЕР_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 2.3. автомобіль марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за автомобіль марки Toyota Land Cruiser, модель VDJ200, номер кузова НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , у розмірі 1 206 393,00 грн.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за автомобіль марки LEXUS, модель GX460, номер кузова НОМЕР_10 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 в розмірі 319 368,00 грн.

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за автомобіль марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 183 715 грн.

6. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за автомобіль марки Toyota Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 у розмірі 172 484 грн.

7. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 у розмірі 1 333 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.1979 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.07.2018 шлюб було розірвано. Під час перебування в шлюбі позивач та відповідач набули права власності на рухоме та нерухоме майно, однак після розірвання шлюбу не досягли згоди про його поділ.

Відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву від 05.06.2018 року (а.с.41-47 Т.1); відзив на позовну заяву від 15.03.2019 року. (а.с.220-221Т.1)

Представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду відзив на позов позовну заяву від 06.05.2019 року. (а.с.92-115 Т.2)

Представником позивача ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив від 11.06.2018 року (а.с.49 Т.1); відповідь на відзив від 13.06.2019 року. (а.с.166-169 Т.2)

Представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду відзив на позов ОСОБА_3 (а.с.61-68 Т.4) Крім того, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності до позовної заяви ОСОБА_3 (а.с.97 Т.4)

Представниками позивача ОСОБА_1 подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву від 27.12.2018 року (а.с.215-217 Т.1); відзив на зустрічну позовну заяву від 23.09.2020 року (а.с.171-179 Т.3); відзив на зустрічну позовну заяву від 23.02.2021 року (а.с.93-11 Т.5); відзив на зустрічну позовну заяву від 15.03.2021 року. (а.с.161-170 Т.5)

Представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду відповідь на відзив від 14.12.2020 року. Просив первісну позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме: визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на машиномісце № НОМЕР_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на транспортний засіб марки LEXUS, модель LX600, номер кузова НОМЕР_5 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.(а.с.115-118 Т.4)

Ухвалою суду від 14.05.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, вимоги за зустрічним позовом об"єднано з первісним позовом.

Ухвалою суду від 17.07.2019 року доручено компетентному суду або іншому компетентному органу Німеччини вчинення процесуальних дій.

Ухвалою суду від 17.07.2019 року провадження у справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги.

Ухвалою суду від 03.02.2020 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 18.08.2020 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якості співвідповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 29.10.2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля у формі довідки-рахунку від 20.04.2012 року, визнання укладеним 21.09.2012 року договір купівлі-продажу автомобіля до спільного розгляду.

Ухвалою суду від 15.04.2021 року задоволено клопотання представника відповідача про призначення призначенням судово-технічної експертизи. Постановою Рівненського апеляційного суду від 12.08.2021 року Ухвалу суду від 15.04.2021 року залишено без змін.

Ухвалою суду від 25.08.2021 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 11.07.2022 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ "Завод "Екосплав".

Ухвалою суду від 23.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 20.12.2022 року у задоволенні клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ "Завод "Екосплав" Харіної Т.Г., про об"єднання в одне провадження цивільної справи №756/13838/20 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю та визначення часток кожного із співвласників зі справою 569/7279/18 відмовлено.

Ухвалою суду від 20.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ "Завод "Екосплав" ОСОБА_6 про закриття провадження у справі №569/7279/18 в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання частки ОСОБА_2 у розмірі 85% в сумі 8500000,00 грн у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон» спільною сумісною власністю подружжя; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості частки ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон», а саме грошові кошти еквівалентні 700 000,00 Євро; відмовлено у задоволенні заяви представника третьої особи ТОВ "Завод "Екосплав" Харіної Т.Г. про скасування заходів забезпечення позову, які вжиті ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2021 у справі № 569/7279/18.

Ухвалою суду від 20.12.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1 право власності на 42,5 % у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон», яка зареєстрована за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали, з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві, з урахуванням остаточних позовних вимог просили задоволити первісний позов. Пояснили, що не заперечують щодо задоволення зустрічного позову в частині визнання за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки LEXUS, модель LX600, номер кузова НОМЕР_5 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . В решті позовних вимог за зустрічним позовом просять відмовити. Позов ОСОБА_3 позивач визнає в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява 19.09.2022 року, в якій просив зустрічний позов розглянути без участі позивача за зустрічним позовом, зустрічні позовні вимоги підтримує.

Співвідповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Співвідповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля у формі довідки-рахунку від 20.04.2012 року ДПІ № 575978 ТОВ «СПЕЦ ЗНАК», укладений між нею та ОСОБА_1 щодо автомобіля марки LEXUS, модель RX350, номер кузова НОМЕР_13 , д.н.з. НОМЕР_14 . визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ "Завод "Екосплав" в судовому засіданні підтримала письмові пояснення подані до суду, просила відмовити в первісному позові ОСОБА_1 в частині щодо визнання частки ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон» спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості частки ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон» в сумі, а саме, грошові кошти у національній валюті гривні, у розмірі, що є еквівалентом 700 000,00 Євро.

Заслухавши позивача, представників позивача, представника третьої особи, дослідивши докази подані сторонами на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 15 Цивільного кодексу України вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.51, п.5 ч. 1 ст.92 Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї розповсюджується на рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.

Частина 1 статті 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 статті 60 СК України).

Згідно з положеннями статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч.2). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3).

Стаття 71 СК України визначає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Разом з тим, стаття 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

До того ж частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що 28.08.1979 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, актовий запис №4881. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.07.2018 шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто у власність рухоме та нерухоме майно.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира загальною площею 260 кв.м., житлова площа 143,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , дата реєстрації 25.04.2016, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності серія НОМЕР_15 , видане 24.04.2008 Головне управління житлового забезпечення Київської міської ради.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 належить на праві приватної власності блокований житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 підстава виникнення свідоцтво про право власності на нерухоме майно САС №019095 від 27.01.2009 року виконавчий комітет Рівненської міської ради (а.с.9,10,25 Т.1)

Згідно копії свідоцтва про право власності від 07 квітня 2008 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської ради від 02 квітня 2008 року №587-С/НП ОСОБА_2 належить на праві приватної власності машиномісце № НОМЕР_6 , що розташоване у напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_2 (а.с.5,6 Т.1)

Згідно копії свідоцтва про право власності від 20 серпня 2008 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської ради від 13 серпня 2008 року №1384-С/НП ОСОБА_2 належить на праві приватної власності машиномісце № НОМЕР_4 , що розташоване у напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_2 (а.с.7,8 Т.1)

Перебуваючи у шлюбі сторони придбали автомобілі право власності на які зареєстровані за ОСОБА_1 : автомобіль марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.4 Т.1); автомобіль марки LEXUS, модель RX350, номер кузова НОМЕР_13 , д.н.з. НОМЕР_14 . Даний автомобіль 05.10.2018 року на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2018 року 34623/18/001277, був проданий ОСОБА_7 ; автомобіль марки Toyota Land Cruiser, модель VDJ200, номер кузова НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 . Даний автомобіль 08.12.2017 року на підставі договору купівлі-продажу №6726/17/010910, був проданий ОСОБА_8 ; автомобіль марки Toyota Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 . Даний автомобіль 05.10.2018 року на підставі договору купівлі-продажу №4623/18/001277, був проданий ОСОБА_3 ; автомобіль марки LEXUS, модель GX460, номер кузова НОМЕР_10 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 . Даний автомобіль 12.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу №5641/2016/125562, був проданий ОСОБА_9 .

Перебуваючи у шлюбі сторони придбали автомобіль марки LEXUS, модель LX600, номер кузова НОМЕР_5 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Перебуваючи у шлюбі сторони придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , який був проданий на підставі договору купівлі-продажу серія 125 від 28.01.2015 року.

Вирішуючи вимоги про поділ спільного майна подружжя, суд виходить з наступного. Позивач просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 . Виділити ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя блокований житловий будинок загальною площею 1413 кв.м. житловою площею 435,5 кв.м. в АДРЕСА_3 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:029:0416 вартістю 34 180 031,00 грн; в користування орендовану земельну ділянку площею 988 кв.м. на АДРЕСА_3 .

Відповідач просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Висновку експерта ринкова вартість квартири АДРЕСА_7 станом на 10.04.2018 року становить 25 368 720 грн.(а.с.22 т.1)

Відповідно до Звіту про оцінку домоволодіння (блокованого житлового будинку, господарських будівель, споруд та земельної ділянки) за адресою: АДРЕСА_3 станом на 06.04.2018 року становить 34 180 031 грн. В тому числі вартість блокованого житлового будинку, господарських будівель, споруд 32 471 430 грн. Як вказано у звіті, будинок розташований на двох спарених земельних ділянках. Ділянка з кадастровим номером :01:029:0416, площею 0,0990 га, перебуває у власності ОСОБА_2 , друга ділянка площею 0,0988 га, що обслуговує будинок, має кадастровий номер :01:029:0418 та перебуває в оренді. (а.с.18-21 Т.1)

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії №765940 від 19 березня 2010 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0990 га, кадастровий номер :01:029:0416, яка розташована в АДРЕСА_8 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.11 Т.1).

Згідно договору оренди земельної ділянки від 16.03.20010 року Рівненська міська рада (орендодавець) надає, а ОСОБА_2 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_8 та 5. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна. Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. (а.с.12 Т.1)

Сторони не заперечували, що в квартирі АДРЕСА_7 проживає їхня спільна дочка ОСОБА_4 з сім`єю. Крім того, сторони після розірвання шлюбу не проживають у спірному майні. Вимоги про компенсацію від вартості поділу спірного майна блокованого житлового будинку на квартири сторони не ставлять. Суд враховує те, що блокований житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 розташований на двох земельних ділянках, одна з яких належить на праві власності відповідачу, інша надана відповідачу в строкове платне користування.

Поділ спільного майна квартири АДРЕСА_9 шляхом визначення судом сторонам ідеальних часток по 1/2 за кожним у праві власності на вказане майно призведе до утруднення використання та розпорядження даним майном та не вирішить спір по суті.

А тому, в порядку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя слід визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на блокований житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Такий поділ вказаного спірного майна не порушить прав та законних інтересів сторін.

Щодо поділу спірного майна подружжя: машиномісця № НОМЕР_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та машиномісця № НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 суд виходить з наступного.

Відповідно до Висновку експерта ринкова вартість машиномісця №128, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 станом на 10.04.2018 року становить 535 778 грн. Відповідно до Висновку експерта ринкова вартість машиномісця №129, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 станом на 10.04.2018 року становить 535 778 грн. (а.с.23,24 Т.1)

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, а саме в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на машиномісце № НОМЕР_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, а також те, що об`єкти нерухомого майна машиномісце №128, та машиномісце № НОМЕР_4 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 є рівноцінними суд вважає за можливим визнати за позивачем ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право особистої приватної власності на машиномісце № НОМЕР_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та визнати за відповідачем ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право особистої приватної власності на машиномісце № НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час зареєстрованого шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 . Після припинення шлюбних відносин між сторонами, вказаний спірний автомобіль залишився у користуванні позивача ОСОБА_1 .

Також, під час зареєстрованого шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки марки LEXUS, модель LX600, номер кузова НОМЕР_5 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 право власності на який було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 . Після припинення шлюбних відносин між сторонами, вказаний спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача ОСОБА_2 . Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1 просила виділити їй в особисту приватну власність в порядку поділу спільного майна подружжя автомобіль марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Визнати за відповідачем ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки LEXUS, модель LX600, номер кузова НОМЕР_5 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 звертаючись до суду із зустрічним позовом просив визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки LEXUS, модель LX600, номер кузова НОМЕР_5 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь компенсацію різниці вартості автомобілів у розмірі 183 715 грн.

Оскільки сторони домовилися про порядок поділу вказаних автомобілів, які є спільним майном подружжя тому, первісний позов та зустрічний позов слід задовольнити частково, визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки LEXUS, модель LX600, номер кузова НОМЕР_5 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Припинити право спільної сумісної власності на майно: квартиру АДРЕСА_10 ; машиномісце АДРЕСА_11 ; транспортний засіб марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; блокований житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; машиномісце АДРЕСА_12 ; транспортний засіб марки LEXUS, модель LX600, номер кузова НОМЕР_5 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Щодо зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь компенсацію за автомобіль марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 183 715 грн.

В обґрунтування вказаної зустрічної позовної вимоги вказував, що вартість автомобіля марки HONDA, модель CR-V, 2017 року випуску станом на дату придбання становить 1 067 430 грн., тоді як вартість автомобіля марки LEXUS, модель LX600, 2011 року випуску становила 700 000 грн. А тому з ОСОБА_1 на його користь слід стягнути компенсацію вартості частини автомобіля марки HONDA, модель CR-V у розмірі 183 715 грн.

Вважає, що ОСОБА_1 на власний розсуд визначила вартість автомобіля марки HONDA, модель CR-V, 2017 року випуску у розмірі 700 000 грн, така вартість є суттєво заниженою в порівнянні з вартістю автомобіля марки LEXUS, модель LX600, 2011 року випуску, тому має бути врахована ціна за яку було придбано автомобіль. Згідно Договору про купівлю-продаж транспортного засобу №121101 від 11.12.2017 року договірна вартість транспортного засобу HONDA CR-V становить 1067430 грн. (а.с.243 Т.3) (1067430 грн 700000 грн)/2=183715 грн.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За приписами ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1, 3ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Чинним законодавством визначено процесуальні обов`язки сторін, які останні повинні сумлінно дотримуватися.

Як вбачається з матеріалів справи, оцінка вартості спірних автомобілів не проводилася, відсутні відомості щодо ринкової вартості на час розгляду справи автомобілів марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та марки LEXUS, модель LX600, номер кузова НОМЕР_5 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Оскільки ОСОБА_2 не надав суду ринкову вартість автомобілів на момент розгляду справи, відповідно не довів вимоги щодо стягнення компенсації, а тому в задоволенні зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь компенсацію вартості автомобіля марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 183 715 грн слід відмовити.

Судом встановлено, що під час зареєстрованого шлюбу сторонами було придбано також транспортні засоби, право власності на які було зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 : автомобіль марки Toyota Land Cruiser, модель VDJ200, номер кузова НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 .; автомобіль марки LEXUS, модель GX460, номер кузова НОМЕР_10 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 ; автомобіль марки Toyota Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 , автомобіль марки LEXUS, модель RX350, номер кузова НОМЕР_13 , д.н.з. НОМЕР_14 .

Оскільки вказані автомобілі були відчужені ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 , позивач за зустрічним позовом просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію за автомобіль марки Toyota Land Cruiser, модель VDJ200, номер кузова НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , у розмірі 1 206 393,00 грн; стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію за автомобіль марки LEXUS, модель GX460, номер кузова НОМЕР_10 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 в розмірі 319 368,00 грн; стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію за автомобіль марки автомобіль марки Toyota Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 в розмірі 172 484 грн.

Щодо автомобіля марки LEXUS, модель RX350, номер кузова НОМЕР_13 , д.н.з. НОМЕР_14 . Даний автомобіль 05.10.2018 року на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2018 року 34623/18/001277, був проданий ОСОБА_7 , вимоги про стягнення компенсації за проданий автомобіль ОСОБА_2 в даній справі не заявляв.

В обґрунтування вказаних зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 вказує, що автомобіль марки Toyota Land Cruiser, модель VDJ200, номер кузова НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 на підставі договору купівлі-продажу №6726/17/010910 18.12.2017 року, без його згоди, був проданий ОСОБА_8 . Автомобіль марки Toyota Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 05.10.2018 року на підставі договору купівлі-продажу №4623/18/001277, без його згоди був проданий ОСОБА_3 . Автомобіль марки LEXUS, модель GX460, номер кузова НОМЕР_10 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 , 12.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу №5641/2016/125562, без його згоди був проданий ОСОБА_9

ОСОБА_1 заперечувала проти стягнення компенсації за продані автомобілі. Вказала, що автомобіль марки LEXUS, модель GX460, номер кузова НОМЕР_10 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 12.10.2016 року був проданий ОСОБА_9 за ціною 700 000 грн. і в той же день 12.10.2016 року, кошти отримані від продажу автомобіля були використані для придбання автомобіля марки Toyota Land Cruiser, модель VDJ200, номер кузова НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 . 08.12.2017 року автомобіль марки Toyota Land Cruiser, модель VDJ200, номер кузова НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 був проданий ОСОБА_8 за ціною 1 080 000 грн та 11.12.2017 року, кошти отримані від продажу автомобіля марки Toyota Land Cruiser, модель VDJ200 були використані для придбання автомобіля автомобіль марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що автомобіль марки LEXUS, модель GX460, номер кузова НОМЕР_10 , 2012 року випуску, на підставі довідки-рахунку НОМЕР_16 , виданої 26.09.2012 року ТОВ «ВІДІ ЕЛІТ» і ВМД №125110002/113459, виданої 20.09.2012 року Київською обласною митницею був придбаний ОСОБА_1 та зареєстровано право власності 27.09.2012 року (а.с.76 Т.3).

Згідно договору купівлі-продажу №5641/2916/125562 від 12.10.2016 року автомобіль марки LEXUS, модель GX460, номер кузова НОМЕР_10 , 2012 року випуску був проданий ОСОБА_9 за ціною 700 000 грн.(а.с.77 т.3).

Згідно договору купівлі-продажу №AR1215 від 10.10.2016 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агат Авто» позивач придбала автомобіль марки Toyota Land Cruiser, модель VDJ200, номер кузова НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 .

На підставі договору комісії №6726/17/010910 від 08.12.2017 року автомобіль марки Toyota Land Cruiser, модель VDJ200, номер кузова НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 був проданий ОСОБА_8 за ціною 1080000 грн. (а.с.74 т.3).

Згідно договору купівлі-продажу №121101 від 11.12.2017 року позивач ОСОБА_1 придбала автомобіль HONDA CR-V договірна вартість транспортного засобу HONDA CR-V становить 1067430 грн.(а.с.243 т.3).

Оскільки кошти отримані від продажу спірних автомобілів використовувалися ОСОБА_1 для купівлі наступних автомобілів, а отже в інтересах сім`ї, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь компенсації за автомобіль марки Toyota Land Cruiser, модель VDJ200, номер кузова НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , у розмірі 1 206 393,00 грн. та щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь компенсації за автомобіль марки LEXUS, модель GX460, номер кузова НОМЕР_10 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 в розмірі 319 368,00 грн слід відмовити.

Щодо вимоги ОСОБА_2 стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію за автомобіль марки Toyota Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 в розмірі 172 484 грн.

ОСОБА_1 заперечувала проти стягнення компенсації за проданий спірний автомобіль марки Toyota Cruiser, модель Prado. Зазначила, що у вересні 2012 року вона перед купівлею автомобіля марки LEXUS, модель GX460, за відсутності необхідної суми коштів продала ОСОБА_3 автомобіль Toyota Cruiser, модель Prado за 120 000 грн і передала цей автомобіль у фактичне володіння ОСОБА_3 . Враховуючи кримінальне переслідування щодо ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, який формально підтвердив фактичний статус ОСОБА_3 як власника автомобіля Toyota Cruiser, модель Prado з вересня 2012 року. Тому, перереєстрація автомобіля 05.10.2018 року підтвердила виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу від вересня 2012 року. Кошти отримані від ОСОБА_3 позивач використала для купівлі автомобіля марки LEXUS, модель GX460. Крім того, не погоджується із визначеною вартістю автомобіля, яка визначена ОСОБА_2 на момент придбання станом на 01.06.2006 року.

Судом встановлено, що під час зареєстрованого шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки Toyota Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 право власності на який було зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 01.08.2006 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2018 року 4623/18/00127805.10.2018 автомобіль Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 був проданий ОСОБА_3 .

Відповідно до частин 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

ОСОБА_2 вказав, що йому не було відомо про факт продажу автомобіля. Своєї згоди на продаж автомобіля, що є спільною сумісною власністю, він не давав. Кошти від продажу автомобіля не отримував. Доказів на підтвердження згоди ОСОБА_2 на відчуження автомобіля суду не надано.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 726/2165/15-ц.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача за зустрічним позовом компенсації за проданий автомобіль марки Toyota Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 підлягає задоволенню частково, оскільки транспортний засіб придбаний подружжям під час шлюбу та був їх спільною сумісною власністю, а тому кожна зі сторін мала рівні права на нього, проте ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 відчужила цей автомобіль.

Не можна погодитись із позивачем за зустрічним позовом про стягнення компенсації у розмірі, зазначеній у договорі купівлі-продажу №3848 від 01.06.2006 року спірного майна, оскільки, у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, слід визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час купівлі майна чи продажу майна одним із подружжя проти волі іншого (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18).

Суду не надано оцінку вартості проданого автомобіля марки Toyota Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 на час розгляду справи. Однак відповідач ОСОБА_2 визначив вартість автомобіля Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 у розмірі 300 000 грн. (а.с.63 Т.3)

Суд не приймає до уваги заперечення ОСОБА_1 на те, що позивачем не доведена вартість автомобіля, оскільки в порушення вимог ст.81 ЦПК України з боку відповідача не надано будь-яких доказів на спростування вартості проданого нею транспортного засобу, без згоди позивача, яка визначена ОСОБА_2 , а також не заявлялось клопотання про призначення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості спірного майна.

З огляду на наведене, стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає грошова компенсація вартості 1/2 частини відчуженого транспортного засобу марки Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 у сумі 150 000 грн.

Щодо вимоги ОСОБА_2 стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію вартості частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 у розмірі 1 333 000 грн.

Згідно договору купівлі-продажу від 21.06.1996 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купили незакінчений будівництвом жилий будинок, процент готовності якого становить 93% та надвірні будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 розташований на земельній ділянці 600 кв.м. (а.с.37-40).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_5 на земельній ділянці :01:052:0435, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,06 га підстава виникнення свідоцтво про право власності серії НОМЕР_17 , видане 13.11.2013 (а.с.35-36 т.5).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна права власності ОСОБА_10 належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_5 та земельна ділянка :01:052:0435, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,06 га підстава виникнення договір купівлі-продажу серія 125 від 28.01.2015 року (а.с.44-46 т.5).

Згідно заяви від 28.01.2015 року ОСОБА_2 дав згоду на продаж дружиною ОСОБА_1 житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки :01:052:0435, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,06 га за ціною 100 000 грн, на умовах визначених нею самостійно(а.с.170 т.5).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Позивачем ОСОБА_2 не було доведено того факту, що відповідач ОСОБА_1 здійснила відчуження житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки :01:052:0435 на свій розсуд проти волі ОСОБА_2 і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, враховуючи той факт, що ОСОБА_2 висловлена письмово і нотаріально посвідчена згода на відчуження даного нерухомого майна.

А тому, в задоволенні зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь компенсацію вартості частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 у розмірі 1 333 000 грн слід відмовити.

Щодо вимоги ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошовох коштів витрачених не в інтересах сім`ї та без її згоди в сумі 150000 Євро ((50000 Євро+250000 Євро)/2), витрачених на Віллу з ідентифікаційним номером А-5 у проспекті «Середземноморські розкішні вілли» на земельній ділянці номер НОМЕР_3 -AS-16- у муніципалітеті Фіненстрат, ОСОБА_5 на розі вулиць Касерес в Іспанії, набуту ОСОБА_2 під час шлюбу та за спільні кошти подружжя за Договором від 06.02.2018 року з компанією ТОВ «Абіат Креатіва» (Авеніда де Прінсіпе де Астурія №16 нижній поверх).

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 мав відкритий рахунок IVAN НОМЕР_18 у банку «BANKSCHILLING м.Бад Кіссінген Німеччина, грошові кошти на якому були спільною сумісною власністю та були використані відповідачем не в інтересах сім`ї, без її згоди.

Згідно Договору від 06.02.2018 року Компанія ТОВ «Абібат Креатіва» продає пану ОСОБА_11 , а пан ОСОБА_12 купляє віллу з ідентифікаційним номером А-5 у проспекті «Середземноморські розкішні вілли», на земельній ділянці номер НОМЕР_3 -AS-16-, призначеній для відокремленого будівництва, розташована у муніципальному районі міста Фіненстрат в Іспанії. (а.с.108-112 т.1).

Згідно зазначеного Договору було узгоджено, що його вартість буде сплачена Покупцем Продавцю наступним чином: а) сума 272 727,27 євро плюс 27 272,73 євро ПДВ, в загальній сумі 300 000 євро має бути сплачена станом на 21.02.2018 року, шляхом банківського переказу. Б) сума 36 363,63 євро плюс 3 636,36 євро ПДВ, в цілому 40000 євро має бути сплачена станом на 21.06.2018 року, шляхом банківського переказу. в) Решта несплаченої вартості плюс ПДВ, має бути сплачена протягом дев`яти місяців після підписання цього договору (а.с.108-112 т.1)

Статтею 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Ухвалою суду від 15.04.2021 року задоволено клопотання представника відповідача про призначення судово-технічної експертизи виписки з рахунку номер (мовою оригіналу kontonummer): НОМЕР_19 за період з 01.02.2018 року по 14.06.2018 року зі штампом (печаткою): "Bank Schilling&Co Aktiengesellschaft Untere Markstabe 3 97688 Bad Kissingen Telefon ( 0971) 1268-0". Постановою Рівненського апеляційного суду від 12.08.2021 року залишена в силі. Витребувано у ОСОБА_1 : оригінал виписки з рахунку номер (мовою оригіналу kontonummer): НОМЕР_19 за період з 01.02.2018 року по 14.06.2018 року зі штампом (печаткою) банку "Bank Schilling&Co". Покладено на сторін обов`язок подати експертам всі необхідні матеріали та документи, роз`яснивши положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

25.10.2021 до суду надійшло клопотання експерта С.Потійчук Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз від 13.10.2021, в якому зазначено перелік документів необхідних для виконання судово-технічної експертизи та рахунок на оплату від 12.10.2021 №3571, про що суд повідомив сторони.

На виконання Ухвали суду від 15.04.2021 позивачем ОСОБА_1 надано оригінал виписки про рух коштів на рахунку Іллі Корунова № НОМЕР_19 .

Згідно виписки про рух коштів на рахунку ОСОБА_13 № НОМЕР_19 за період з 01.02.2018 по 13.07.2018. вбачається, списання коштів 09.03.2018 в сумі 50 000 євро та 15.03.2018 в сумі 250 000 євро (а.с.230-236 т.6).

Ухвалою суду від 04.11.2021 року провадження по справі поновлено і призначено до слухання.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано документи необхідні для виконання судово-технічної експертизи, визначені експертом та не проведено оплату згідно рахунку на оплату від 12.10.2021 №3571, такі дії відповідача суд розцінює як ухилення від проведення експертизи.

Відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 Сімейного Кодексу України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідача стверджував, що кошти, які були на його рахунку в Німеччині не є спільним майном подружжя, оскільки він їх позичав у брата за договором позики. На підтвердження вказаних доводів відповідачем надано копію Розписки від 12.12.2018 року ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_14 отримав від ОСОБА_2 позичені ним йому кошти згідно договору позики від 22.04.2006 в сумі 500 000 (а.с.221 Т.1).

Знаходження у відповідача розписки про повернення коштів свідчить про виконання обов`язку про повернення боргу, однак не спростовує презумпцію спільного майна подружжя.Інших доказів на спростування доводів позивача, відповідач до суду не подав.

Також, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошових коштів витрачених ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї (на придбання автомобілів та плату за проживання іншої особи) з рахунку в банку в Німеччині в сумі 53080,70 Євро (31349,06+45525,64+29286,71Євро/2)

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 мав відкритий рахунок IVAN НОМЕР_18 у банку «BANKSCHILLING м.Бад Кіссінген Німеччина, грошові кошти на якому були спільною сумісною власністю подружжя не в інтересах сім`ї, без її згоди, на придбання автомобілів та плату за проживання іншої особи.

Заперечуючи щодо позовних вимог відповідач вказував, що спочатку був придбаний автомобіль Toyota, який в подальшому був проданий, а кошти були витрачені для придбання автомобіля Lexus. Тому твердження позивача, що на придбання автомобілів було витрачено 76 874,70 євро не відповідає дійсності. Крім того, автомобілем користувався він особисто під час його проживання в ОСОБА_15 .

Згідно додатку 1-1 від 29.07.2016 до виписки про рух коштів на рахунку ОСОБА_13 № НОМЕР_19 вбачається списання коштів 26.07.2016 призначення платежу інв.№10020283 замовлення №1351496 від 18.03.2016 Toyota в сумі 31 349,06 євро (а.с.76 т.2).

Відповідно до форми замовлення транспортного засобу на ім`я ОСОБА_16 , інформація про транспортний засіб що замовляється марка Lexus модель RX450h F-Sport загальна ціна 61 136 євро(а.с.65 Т.2)

Згідно виписки про рух коштів на рахунку ОСОБА_13 № НОМЕР_19 вбачається списання коштів 24.03.2017 в сумі 45 525,64 євро призначення платежу передоплата за Lexus модель RX450h F-Sport (а.с.60-61 т.2).

Згідно нотаріально посвідченої заяви (пояснення) ОСОБА_17 від 24.05.2019 року, яка вказала, що виконуючи доручення ОСОБА_2 нею був укладений договір на придбання автомобіля марки Toyota. Грошові кошти за автомобіль ОСОБА_2 перерахував концерну Toyota самостійно. Після отримання автомобіля і реєстрації його на її ім`я вона передала автомобіль ОСОБА_2 . Через деякий час ОСОБА_2 звернувся з проханням зробити обмін автомобіля Toyota на автомобіль марки Lexus, що нею теж було виконано. Як їй відомо, автомобіль марки Toyota був переданий продавцю автомобіля марки Lexus. Оплату вартості автомобіля марки Lexus здійснював ОСОБА_2 самостійно, та користувався ним. В зв`язку з відмовою у відкритті в`їзної візи ОСОБА_2 і неможливістю користуватися даним авто, нею була виплачена ОСОБА_2 компенсація за автомобіль марки Lexus в сумі 40 000 євро декількома частинами. (а.с.155 Т.2)

Щодо витрачених відповідачем коштів на придбання автомобілів Toyota та Lexus в сумі (31349,06+45525,64) суд зазначає, що ці кошти були витрачені відповідачем без погодження з позивачем, в своїх особистих цілях та не в інтересах сім`ї.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти витрачені відповідачем не в інтересах сім`ї плату за проживання іншої особи в сумі 29286,71 євро. Позивач вказувала, що відповідач ОСОБА_2 грошові кошти які були спільною сумісною власністю подружжя та перебували на відкритому рахунку IVAN НОМЕР_18 у банку «BANKSCHILLING витратив не в інтересах сім`ї, без її згоди на плату за проживання іншої особи.

Заперечуючи щодо позовних вимог відповідач вказував, що під час його проживання у ОСОБА_15 користувався орендованою квартирою. За умовами оренди плата за оренду квартири здійснюється попередньо за шість місяців. Тому він здійснював оплату у жовтні 2016 року, квітні та жовтні 2017 року. При достроковому припиненні оренди сплачена орендна плата не повертається. Він достроково виїхав з орендованої квартири в листопаді 2017 року, а тому оплачена орендна плата йому повернута не була.

Згідно виписки про рух коштів на рахунку ОСОБА_13 № НОМЕР_19 від 30.10.2017 вбачається списання коштів 10.10.2017 в сумі 29 286,71 євро (а.с.68-70 т.2).

Із наданого позивачем документу про муніципальний податок від 09.03.2017 вбачається, що в орендованій відповідачем квартирі в м.Лондон проживали ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (а.с.74 т.2)

24.11.2017 відповідачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі короткострокової студентської візи (а.с.152-153 Т.2)

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що він достроково виїхав з орендованої квартири в листопаді 2017 року. Натомість, із листа Прикордонної служби №184/К-7605 від 11.06.2018 року щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 по 30.04.2018 вбачається, що ОСОБА_20 14.07.2017 року здійснив в`їзд через пункт пропуску Старокозаче (а.с.61-62 т.1).

Відповідач не спростував твердження позивача, що грошові кошти які були спільною сумісною власністю подружжя та перебували на відкритому рахунку IVAN НОМЕР_18 у банку «BANKSCHILLING списані 10.10.2017 в сумі 29 286,71 євро витратив не в інтересах сім`ї. Суд зазначає, що кошти в сумі 29 286,71 євро були витрачені відповідачем без погодження з позивачем, що він не заперечував та не в інтересах сім`ї.

А тому, у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частини грошових коштів, що зберігались на депозитних рахунках відповідача ОСОБА_2 , витрачених ним не в інтересах сім`ї в сумі 203 080,70 Євро.

Позивач просила виділити їй, ОСОБА_1 в особисту приватну власність в порядку поділу спільного майна подружжя, набутого у шлюбі з ОСОБА_2 наступне майно: речі побутового призначення згідно з переліками, які додаються: №1 світильники на суму 154 000 грн; №3 килими на суму 65 100,00 грн; №5 штори №5 на суму 69 000,00 грн; №7 меблі та інші речі на суму 1 400 100,00 а всього на суму 28 828 376,00 грн. Виділити ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя речі побутового призначення згідно з переліками, які додаються: №2 світильники на суму 3 266 00,00 грн; №4 килими на суму 82 900,00 грн; №6 штори на суму 289 000,00 грн; №8 меблі та інші речі на суму 1 141 100,00 а всього на суму 36 719 631,00 грн.

Позивачем за первісним позовом не було надано належних та допустимих доказів, про наявність у власності подружжя речей побутового призначення згідно з переліками, які додаються до позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Суд звертає увагу, що перелічені позивачем речі не містять індивідуальних (родових) ознак за допомогою яких їх можливо ідентифікувати. Вказані обставини унеможливлять виконання судового рішення навіть в разі проведення розподілу речей, що не забезпечить по суті захист прав та інтересів жодної зі сторін у справі, а лише ускладнить реалізацію їх прав та інтересів.

Одночасно, позивач не надала до суду належних доказів, які підтверджують вартість вищенаведеного майна.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо виділення в порядку поділу спільного майна подружжя речей побутового призначення згідно з переліками наданими позивачем до позову слід відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 визнати частку ОСОБА_2 у розмірі 85% в сумі 8500000,00 грн у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон» спільною сумісною власністю подружжя. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості частки ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон» а саме, грошові кошти у національній валюті гривні, у розмірі, що є еквівалентом 700 000,00 Євро.

Враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог від 26.08.2021 року позивач мотивувала тим, що їй стало відомо, що 19 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_2 , без її згоди уклав договір купівлі-продажу частки учасника у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон», за яким продав належну йому частку в товаристві, розмір якої складає 85% у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон», товариству з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «ЕКОСПЛАВ» за ціною, що еквівалентом 1400000 євро. Вказує, що 23.04.2021 року відповідач ОСОБА_2 направив позивачу пропозицію щодо реалізації переважного права на придбання частки у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон», в якій пропонував придбати частку за ціною, що еквівалентом 1400000 євро. Вказана пропозиція за відсутності необхідних коштів була фактично відхилена. Письмової згоди на укладення правочину вона не надавала. Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу від 19.04.2021 відповідач не отримав її письмової згоди як другого з подружжя та відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон» відбулось не в інтересах сім`ї, позивач просила задовольнити позовні вимоги та поділити спільне сумісне майно, шляхом стягнення з відповідача на її користь половини частки у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон», яка є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме 700 000,00 Євро в еквіваленті національної грошової одиниці України гривні.

Представником третьої особи ТОВ "Завод "Екосплав" адвокатом Харіною Т.Г. подано до суду письмові пояснення. Звертає увагу суду на те, що однією із позовних вимог за первісним позовом є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості частки ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон» в сумі, а саме, грошові кошти у національній валюті гривні, у розмірі, що є еквівалентом 700 000,00 Євро. Вартість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 визначається ОСОБА_1 половиною від 1400000,00 євро на підставі Договору купівлі-продажу частки від 19.04.2021. укладеного між ТОВ "Завод "Екосплав" та ОСОБА_2 . Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі №918/812/21 постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Завод «Екосплав» грошові кошти у розмірі 38844807,52 грн. Оскільки судом встановлено обставини щодо розрахунку сторонами за частку у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон», що було відчужено ОСОБА_2 та отримано ТОВ «Завод «Екосплав» та факт здійснення переплати під час її придбання у справі, участь в якій брали обидві сторони договору, такі обставини не підлягають доказуванню повторно. Встановлено, що ТОВ «Завод «Екосплав» отримало товар на меншу кількість ніж очікував покупець за договором, а кошти у розмірі 38844807,52 грн. є надмірно сплаченими та відповідно не можуть підпадати під режим спільної сумісної власності подружжя. Третя особа вказує, що на даний час ОСОБА_2 має невиконані зобов`язання перед Товариством на суму 39427479,63 грн та перед ТВ «ВП «Акватон» учасником якого є ТОВ «ЗЕС» на суму 1879313,20 грн. Товариство зауважує, що досліджуючи питання поділу майна суд має перевірити, чи не є такий поділ спробою подружжя або одного з подружжя ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань перед третіми особами та чи не порушують права таких третіх осіб внаслідок поділу. Просить врахувати пояснення під час розгляду справи.(а.с.11-285 Т.9)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (продавець) та ТзОВ «Завод «Екосплав» (покупець) уклали Договір від 19.04.2021 купівлі-продажу частки учасника у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» (надалі в тексті Договір), за умовами п.1.1 якого предметом цього Договору є частка у статутному капіталі ТзОВ «Виробниче підприємство «Акватон», відомості про яку зазначені нижче, яку продавець передає у власність покупця, а покупець приймає її і зобов`язується сплатити її вартість.(а.с.176-188 т.6).

Згідно з п.1.2 Договору відомості про Товариство, частка у статутному капіталі якого відчужується: Найменування: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон»; Ідентифікаційний код юридичної особи: 13970259; Статутний капітал: 10000000 (десять мільйонів) гривень 00 копійок; статутний капітал Товариства сформовано повністю; Місцезнаходження: АДРЕСА_13 .

Відомості про частку продавця у статутному капіталі Товариства, яка відчужується за цим Договором: загальний розмір частки продавця на дату підписання цього Договору, зазначений у ЄДР, та складає 8500000 (вісім мільйонів п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок; Розмір частки продавця, яка відчужується за цим Договором складає: 8500000 (вісім мільйонів п`ятсот тисяч) гривень 00 коп., що становить 85% у статутному капіталі Товариства; Частка в Товаристві, яка належить продавцю станом на дату укладання цього Договору на підставі останньої редакції Статуту ТзОВ «ВП «Акватон», затвердженого загальними зборами у відповідності до протоколу від 10.08.2013 №69, сформована повністю; Продаж частки здійснюється за ціною продажу частки, визначеної цим Договором, відповідно до вимог Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», Цивільного кодексу України та інших правових норм чинного законодавства України.(п.1.3 Договору).

Сторони погодили, що ціна продажу частки за Договором визначається та сплачується в національній валюті гривнях, у розмірі, що є еквівалентом 1400000 (одного мільйона чотирьохсот тисяч) Євро за курсом Аsк на міжбанківському валютному ринку України станом на момент закриття ринку робочого дня, що передує даті кожного платежу або даті відкриття акредитиву у відповідності до умов Договору та публікується на сайті www.udinform.com.(п.2.1 Договору).

Пунктом 2.2 Договору визначено порядок оплати продажу частки: сплата ціни продажу частки здійснюється покупцем наступним чином: 2.2.1 Протягом п`яти робочих днів з моменту підписання Договору покупець сплачує продавцеві завдаток в розмірі, що є еквівалентом 140000 Євро за курсом Аsк на міжбанківському валютному ринку України станом на момент закриття ринку робочого дня, що передує даті кожного платежу. 2.2.2 Оплата залишку ціни продажу частки у розмірі, що є еквівалентом 1260000 (oдин мільйон двісті шістдесят тисяч) Євро за курсом Аsк на міжбанківському валютному ринку України станом на момент закриття ринку робочого дня, що передує даті відкриття акредитиву, здійснюється шляхом відкриття у обслуговуючому продавця та покупця банку згідно р.11 Договору покритого, неподільного та безвідкличного акредитиву не пізніше ніж за три робочих дні до Дня підписання Акту, як вказано нижче. Акредитив відкривається покупцем на користь продавця строком до 19.07.2021.

21.04.2021 покупцем перераховано на розрахунковий рахунок продавця завдаток в розмірі, що є еквівалентом 140000 Євро за курсом Аsк на міжбанківському валютному ринку України станом на момент закриття ринку робочого дня, що передує даті кожного платежу, а саме 4723066 грн 74 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №1496 від 21.04.2021 та №1497 від 22.04.2021.(а.с.243-244 т.8)

12.07.2021 сторони підписали та нотаріально посвідчили Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТзОВ «ВП «Акватон», провели державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.(а.с.189-191 т.6).

19.07.2021 ОСОБА_2 отримано залишок оплати ціни продажу відчуженої частки у статутному капіталі ТзОВ «ВП «Акватон» згідно Договору купівлі-продажу у розмірі, що є еквівалентом 1260000 Євро за курсом Аsк на міжбанківському валютному ринку України станом на момент закриття ринку робочого дня, що передує даті відкриття акредитиву.

Залишок оплати ціни продажу відчуженої частки у статутному капіталі ТзОВ «ВП«Акватон» згідно Договору купівлі-продажу у розмірі, що є еквівалентом 1260000Євро склав 40711104 грн, що підтверджується відповідною довідкою банку.(а.с.245 т.8)

Частиною третьою 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону передбачають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця матеріально-правова презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція у судовій практиці є незмінною і, зокрема, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17(провадження № 14-325цс18).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Також, у Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи-підприємця зазначено, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної власності.

Зокрема, вказано, що статутний капітал приватного підприємства, сформований за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності. Частка у статутному капіталі пропорційна частці у майні підприємства.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З такого тлумачення норм матеріального права виходив Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц (провадження № 61-189ск17).

Відповідно до вимог ЦК України та СК України один з подружжя має право вибору способу судового захисту: оспорити договір чи стягувати компенсації з іншого з подружжя, який розпорядився майном подружжя без згоди і не в інтересах сім`ї.

Визначаючи розмір грошової компенсації вартості 1/2 частки ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон», яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що ТОВ "Завод "Екосплав" звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну умов договору та стягнення грошових коштів.

За результатами розгляду спору Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21 червня 2022 року у справі №918/812/21 постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Екосплав» грошові кошти у розмірі 38844807 грн. 52 коп. та 582672 грн. 11 коп. витрат зі сплати судового збору. (а.с.135-151 Т.9)

Зі змісту вищевказаної мотивувальної частини постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21 червня 2022 року убачається, що судом надавалась оцінка укладеному між ОСОБА_2 та ТзОВ «Завод «Екосплав» Договору від 19.04.2021 купівлі-продажу частки учасника у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон», при цьому було встановлено, що позивач фактично здійснив оплату за більшу кількість товару, ніж отримав.

За приписами ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, від 28 липня 2021 року у справі № 755/10979/19, преюдиційність, це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що у порядку поділу майна подружжя слід стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон» у сумі 3 294 681,61 грн ((45434170,74 грн - ціна частки за Договором - 38844807,52 грн - згідно постанови суду справі №918/812/21 від 21.06.2022) : ).

З урахуванням викладеного, первісний та зустрічний позов слід задовольнити частково.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля у формі довідки-рахунку від 20.04.2012 року ДПІ № 575978 ТОВ «СПЕЦ ЗНАК», укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо автомобіля марки LEXUS, модель RX350, номер кузова НОМЕР_13 , д.н.з. НОМЕР_14 .

Визнати укладеним 21.09.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу автомобіля Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Ухвалою суду залучено до участі у справі №569/7279/18 в якості співвідповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_2 просить визнати право власності Toyota Land Cruiser, модель Prado за ним, а право власності на автомобіль LEXUS, модель RX350 за ОСОБА_21

ОСОБА_3 заперечує щодо зазначених позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки вважає вказане майно спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Так, автомобіль LEXUS, модель RX350 був придбаний ОСОБА_4 16.11.2011 року, 17.11.2011 року був зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 . Оскільки він та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з 02.09.2006 року вказане майно є спільним майном подружжя. 20.04.2012 року ОСОБА_4 через торгівельну організацію переоформила автомобіль LEXUS, модель RX350 на матір ОСОБА_1 , однак фактичної передачі майна не було, кошти за нього для ОСОБА_4 не передавалися, йому про договір стало відомо із заяви ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог поданої до суду у червні 2020 року. Оскільки переоформлення автомобіля було проведено без наміру створити юридичні наслідки, такий договір є фіктивним. Фіктивний договір визнається судом недійсним. Крім того, такий договір є недійсним і через укладення його без згоди іншого з подружжя. Згоди на відчуження вказаного автомобіля він не надавав. 05.10.2018 року автомобіль LEXUS, модель RX350 на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2018 року 34623/18/001277, укладеному у СГ ТОВ «АВТО-АЙЛЕНД» було перереєстровано на ОСОБА_4 . Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля у формі довідки-рахунку від 20.04.2012 року ДПІ № 575978 ТОВ «СПЕЦ ЗНАК», укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є недійсним та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, договір купівлі-продажу від 05.10.2018 року 34623/18/001277, укладений у СГ ТОВ «АВТО-АЙЛЕНД» між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнання його недійсним не потребує.

Щодо автомобіля Toyota Land Cruiser, модель Prado, він був придбаний ОСОБА_1 та зареєстрований за нею 01.08.2006 року. 21.09.2012 року ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 вказаний автомобіль, а він прийняв цей автомобіль і сплатив за нього обумовлену суму, про що була складена розписка. Договір купівлі-продажу не оформлявся. 05.10.2018 автомобіль Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2018 року 4623/18/001278 було перереєстровано на ОСОБА_3 . Таким чином, 21.09.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 насправді був укладений договір купівлі-продажу автомобіля Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 .

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Голубничим О.І. подано до суду відзив на позов ОСОБА_3 (а.с.61-68 Т.4) Просить відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання укладеним 21.09.2012 року договору купівлі-продажу автомобіля. Крім того, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності до позовної заяви ОСОБА_3 (а.с.97 Т.4)

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року.

Згідно листа №31/26-83 аз від 30.07.2020 Регіонального сервісного центру в м.Києві 17.11.2011 року автомобіль марки LEXUS, модель RX350, номер кузова НОМЕР_13 , д.н.з. НОМЕР_14 вперше був зареєстрований в Україні на підставі ВМД від 14.11.2011 №0/1/113889 КРМ ТА довідки-рахунку від 16.11.2011 ДПІ №082562 ТОВ «ВІДІ ЕЛІТ» на ім`я ОСОБА_4 20.04.2012 автомобіль марки LEXUS, модель RX350, номер кузова НОМЕР_13 , д.н.з. НОМЕР_14 на підставі довідки-рахунку від 20.04.2012 було зареєстровано за ОСОБА_1 05.10.2018 року на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2018 року 34623/18/001277, був проданий ОСОБА_7 16.08.2019 вказаний транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.2019 перереєстрований на ОСОБА_22 (а.с.225-226 т.3)

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечували, що транспортний засіб марки LEXUS, модель RX350, номер кузова НОМЕР_13 , д.н.з. НОМЕР_14 є спільною сумісною власністю подружжя.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Вказаною нормою права визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (частина третя статті 215, 216 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився і Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц, від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц, від 21 травня 2020 року у справі № 468/1736/17-ц.

Таким чином, у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 461/6252/18, від 25 листопада 2020 року у справі № 760/21747/19, від 20 вересня 2022 року у справі № 619/4478/20.

Таким чином, установивши, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 28 квітня 2016 року був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, про що свідчить державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 автомобіля, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Разом з цим, в судовому засіданні встановлено, що вищезазначений транспортний засіб 20.04.2012 року був знятий з обліку за заявою власника та цього ж дня, на підставі на підставі довідки-рахунку від 20.04.2012 ТОВ «СПЕЦ ЗНАК» зареєстрований за ОСОБА_1 , що підтверджує лист №31/26-83 аз від 30.07.2020 Регіонального сервісного центру в м.Києві.

ОСОБА_3 не було доведено того факту, що ОСОБА_4 здійснила відчуження спірного автомобіля на свій розсуд проти волі ОСОБА_3 і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, враховуючи той факт, що на час відчуження автомобіля сторони проживали однією сім`єю та спільно користувались зазначеним автомобілем.

ОСОБА_3 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності оспорюваного правочину, а також не довів факту відчуження спірного автомобіля без його згоди у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_3 в частині визнання недійсним договору.

Крім того, автомобіль марки LEXUS, модель RX350, номер кузова НОМЕР_13 , д.н.з. НОМЕР_14 не перебуває у власності ОСОБА_4 , а тому суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не поновить можливе порушене право позивача. Між тим, відмова у задоволенні позову, не позбавляє позивача права звернутися в суд з позовом про захист свого порушеного права в інший спосіб.

Щодо визнання укладеним 21.09.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу автомобіля Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 .

Згідно Договору купівлі-продажу №3848 від 01.06.2006 ТОВ «Автосаміт ЛТД» (продавець) зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 (покупеця) автомобіль Prado, колір срібло, 2006 року випуску за ціною 344969,00 грн. (а.с.211-216 т.3)

Згідно листа №31/26-83 аз від 30.07.2020 Регіонального сервісного центру в м.Києві 17.11.2011 року автомобіль марки Toyota Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 вперше був зареєстрований в Україні 01.08.2006 на підставі ВДМ від 26.07.2006 №10000001/6/607035 КРМ та довідки-рахунок від 01.08.2006 ЄГП №006284 ТОВ «Автосаміт ЛТД» за позивачем ОСОБА_1 05.10.2018 року автомобіль Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 був перереєстрований на ОСОБА_3 (а.с.225226 т.3)

На підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2018 року 4623/18/001278 автомобіль Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 був проданий ОСОБА_3 (а.с.217-218 т.3)

Позивач стверджує, що 21.09.2012 року ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 вказаний автомобіль, а він прийняв цей автомобіль і сплатив за нього обумовлену суму, про що була складена розписка (а.с.210 т.3). Договір купівлі-продажу не оформлявся. Вважає, що 21.09.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 насправді був укладений договір купівлі-продажу автомобіля Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 .

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України, в ласник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судом встановлено, що на момент подачі позову до суду власником автомобіля Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 є позивач ОСОБА_3 .

Позовна вимога в частині визнання укладеним 21.09.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу автомобіля Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 задоволенню не підлягає, оскільки транспортний засіб Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 зареєстрований саме за позивачем, що свідчить про відсутність порушеного права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ "Завод "Екосплав" про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання укладеним 21.09.2012 року договору купівлі-продажу автомобіля відмовити.

В порядку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_10 .

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на машиномісце № НОМЕР_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки HONDA, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_7 , 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на блокований житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на машиномісце № НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки LEXUS, модель LX600, номер кузова НОМЕР_5 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Припинити право спільної сумісної власності на вищевказане майно.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки Toyota Land Cruiser, модель Prado, номер кузова НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 у сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частини грошових коштів, що зберігались на депозитних рахунках ОСОБА_2 , витрачених ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї в сумі 203 080 (двісті три тисячі вісімдесят) Євро 70 центів.

У порядку поділу майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ВП «Акватон» у сумі 3 294 681 (три мільйони двісті дев`яносто чотири тисячі шістсот вісімдесят одну) гривню 61 копійки.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання АДРЕСА_14 РНОКПП НОМЕР_20

ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_15 РНОКПП НОМЕР_21

ОСОБА_24 , адреса реєстрації АДРЕСА_15 РНОКПП НОМЕР_22

ОСОБА_25 , адреса реєстрації АДРЕСА_15 РНОКПП НОМЕР_23

Третя особа ТОВ "Завод "Екосплав", місцезнаходження 85102, Донецька область м.Костянтинівка, вул.Богдана Хмельницького,1

Повний текст судового рішення виготовлено 15.05.2023.

Суддя І.О.Гордійчук