Справа № 206/1007/23
Провадження № 2/206/461/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2023 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Сливчук В.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.08.2006 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу жодних питань щодо поділу майна, набутого сторонами спільно протягом перебування у шлюбі, не вирішувався. Жодних договорів про поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності між позивачем та відповідачем не укладалось. Таким чином, між сторонами не було досягнуто згоди щодо поділу майна. Під час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем було придбано майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за позивачем; легковий автомобіль марки Mercedes-Benz A 170 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, об`єм двигуна 1689 см.куб., якийзареєстрований за відповідачем; легковий автомобіль марки Subaru Legacy, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2498 см.куб., якийзареєстрований за відповідачем. Оскільки майно було придбано позивачем та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому у позивача є намір поділити вказане майно в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачем було проведено оцінку квартири АДРЕСА_2 та відповідно до висновку ринкова вартість 1/1 частки об`єкту складає 753213 грн. У зв`язку з проживанням неповнолітньої дитини з позивачем, частка при поділі спільного сумісного майна подружжя, а саме вказаної квартири, на думку сторони позивача, повинна враховувати також інтереси дитини та складати 2/3 частки. Відповідачем на підставі договорів купівлі-продажу від 21.06.2022 були продані автомобілі Mercedes-Benz A 170 CDI та Subaru Legacy. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватися за письмовою згодою другого з подружжя. Однак, позивачем не надавалась згода на продаж вищевказаних автомобілів. Відповідач не повідомив, що планує терміновий продаж авто. Окрім цього, коштів від продажу автомобілів відповідачем позивачу надано не було. Для визначення вартості проданих автомобілів, здійснено відповідну оцінку майна станом на день продажу, а саме 21.06.2022. Так, вартість транспортного засобу Mercedes-Benz A 170 CDI, відповідно до висновку від 14.09.2022, становить 223229 грн. Крім того, відповідно до висновку від 14.09.2022, вартість транспортного засобу Subaru Legacy становить 465277 грн. Загальна вартість проданих автомобілів на день їх продажу становить 688506 грн. На думку позивача, відповідачем здійснено відчуження майна проти волі позивача, яке він використав на свій розсуд та не в інтересах сім`ї, в свою чергу здійснивши дії приховування грошових коштів, які він отримав від продажу вказаних автомобілів. Сторона позивача вважає, що в даному випадку встановлено наявність підстав для відступлення від рівності часток подружжя, оскільки дитина позивача та відповідача знаходиться на утримані позивача та проживає з останньою. Тому вартість проданого відповідачем майна повинна враховуватись при поділі майна та має бути компенсована відповідачем у розмірі 2/3 частки від загальної вартості 688506 грн., що становить 459004 грн. Враховуючи викладене, представник позивача просив здійснити поділ квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визначити право власності за ОСОБА_6 на 2/3 частини квартири загальною площею 45,8 кв.м., що знаходиться за вищевказаною адресою; стягнути з ОСОБА_3 компенсацію у розмірі 2/3 частини від загальної вартості проданих автомобілів, що становить 459004 грн.; судові витрати покласти на відповідача (а.с. 1-6).

Не погоджуючись з позовними вимогами представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що сторона позивача наводячи у позові норму ч. 3 ст. 70 СК України, не наводить фактів та не надає докази, які саме підстави для відступлення від рівності часток подружжя. Застосовуючи вказану норму, мова має йти про те, що частка дружини може бути збільшена, якщо з нею проживає дитина, та розмір аліментів недостатній для розвитку дитини. Проте, жодного рішення суду про встановлення місця проживання дитини з позивачем на сьогоднішній день не існує. Що стосується фактичних обставин справи, то з моменту припинення шлюбних відносин та спільного проживання позивача та відповідача, спільна дитина ОСОБА_5 проживає тиждень з позивачем, та тиждень з відповідачем. Батько підтримує добрі стосунки з дитиною, додатково надає кошти на дозвілля та навчання. Факт часткового проживання дитини з відповідачем буде підтверджено під час судового розгляду свідками. Крім того, законом встановлено, що якщо навіть і є факт проживання дитини з одним із батьків, то необхідно встановити ще одну умову, а саме розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. 17.01.2023 Самарським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частин усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не маючи фактичного заробітку, у зв`язку з війною, будучи сумлінним батьком та законослухняним громадянином, в добровільному порядку виконує судовий наказ та сплачує аліменти, не зважаючи на те, що дитина більшу частину часу проводить саме з батьком. Відповідач виконує свої зобов`язання як батька щодо утримання дитини та сплачує аліменти в достатньому розмірі. Крім того, окремо надає кошти безпосередньо самій дитині. Заборгованості по сплаті аліментів відповідач не має. Таким чином, позивачем не надано жодного доказу про недостатній рівень аліментів для фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Проживання дитини з позивачем, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Крім того, представник відповідача зазначає про те, що до кінця 2022 року, коли позивач пішла із сім`ї та створила нову сім`ю, відповідач самостійно повністю забезпечував сім`ю. Тобто саме відповідач дбав про матеріальне забезпечення сім`ї. Наприклад, 23.05.2022 відповідач поповнив картковий рахунок позивача на 50 000 грн. Тобто, відповідач належним чином утримував дружину та доньку. Матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів, чи аргументованих доводів у відступі від рівності часток подружжя при поділі спільного майна та необхідності збільшення частки на користь позивача. Тобто, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , як спільне майно подружжя підлягає поділу з визначенням часток кожного по 1/2. Крім того, рішення про реалізацію транспортних засобів відповідачем було прийнято у важкий час війни, оскільки відповідач втратив довоєнні доходи. Рішення про продаж автомобілів було прийнято спільно позивачем та відповідачем. Після продажу транспортних засобів сім`я якийсь час проживала на отримані кошти. Також, після прийняття рішення позивачем, що вона йде з сім`ї, позивачем та відповідачем були поділені усі заощадження, в тому числі грошові кошти, які лишились після продажу транспортних засобів. Таким чином, враховуючи викладене, представник відповідача позовні вимоги просив задовольнити частково. Здійснити поділ квартири за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право власності по 1/2 частині квартири, загальною площею 45,8 кв.м., що знаходиться за вказаною адресою. В іншій частині позову відмовити (а.с. 48-49).

Не погоджуючись з обставинами викладеними у відзиві на позовну заяву, представник позивача подав відповідь на відзив, який обґрунтований тим, що позивач разом з дочкою, у зв`язку з введенням воєнного стану на території України 24.02.2022, для збереження свого життя та здоров`я, вимушені були тимчасово змінити своє місце проживання та перебували за межами України з 11.03.2022 по 03.07.2022. Після повернення позивача в Україну, шлюбні відносини фактично були припинені. Відповідачем не було надано жодного доказу, що рішення про продаж автомобілів прийнято спільно з позивачем. Перебуваючи за кордоном, позивач не могла надати свою письмову згоду на продаж автомобілів, які були спільною сумісною власністю подружжя. На початку червня 2022 року позивач повідомила відповідача про намір розірвати шлюбні відносини. Тобто, відповідач знаючи про намір позивача припинити шлюбні відносини без згоди позивача продав автомобілі та в подальшому розпоряджався отриманими коштами на власний розсуд. В подальшому сторони спільного побуту не вели і відповідно разом не проживали. Крім того, стороною відповідача не надано доказів, які підтверджують, що спільне майно було придбано за рахунок відповідача та що останній надавав фінансове забезпечення позивачу та дитині. Також, сторона позивач зазначає, що позивач та дитина знаходились на території Республіки Болгарія, тому надані відповідачем 50000 грн. були витрачені на перебування позивача та дитини. Дана сума вкрай мізерна для забезпечення проживання позивача та дитини на території Євросоюзу, грошей було вкрай мало, внаслідок чого позивач була змушена працювати. Крім того, відповідач почав сплачувати аліменти тільки з початку 2023 року, після видачі судового наказу. Однак, після припинення спільного проживання, відповідач не вважав необхідним забезпечувати матеріальне утримання своєї доньки. Також, представник позивача зазначає, що після приїзду доньки з позивачем, донька постійно проживає з позивачем (а.с. 57-58).

Не погоджуючи з позицією сторони позивача, представником відповідача були подані письмові заперечення, які обґрунтовані тим, що направлення до суду матеріалів позову про розірвання шлюбу, жодним чином не є підтвердженням того, що відповідач знав чи був обізнаним про те, що позивач має намір на припинення шлюбних відносин. Що стосується твердження сторони позивача про те, що відповідач не утримував сім`ю у 2022 році, представник відповідача зазначив, що збиранням доказів забезпечення сім`ї відповідач не займався. Він весь час спільного проживання та існування сім`ї забезпечував колишню дружину та свою доньку. У справі про поділ спільного майна подружжя з відступом від рівності часток подружжя, обов`язок доказування про необхідність відступлення від рівності часток покладено саме на позивача. Проте, обґрунтування позивача зводяться лише до непідтверджених фактів та власного трактування фактичних обстави справи. Твердження про те, що розмір аліментів є недостанім є необґрунтованим та безпідставним, оскільки саме позивач звернулась з заявою про видачу судового наказу та визначила розмір аліментів при звернені до суду. Крім того, з моменту коли позивач покинула сім`ю та створила іншу сім`ю з іншим чоловіком, відповідач надавав грошові кошти своїй дитині. Враховуючи те, що дитина проживає не тільки у позивача, а і у відповідача посилання на норму матеріального права, за якою можна відступити від рівності часток подружжя при поділі майна, є безпідставним.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та зазначила, що спільна з відповідачем донька проживає тільки з нею. Тому, позивач вважає, що має право на 2/3 частини спільного майна подружжя.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та зазначив, що відповідач не виконує обов`язки щодо утримання своєї дитини. Позивач з донькою проживають в іншій квартирі. Відповідачем було відчужено два автомобілі на користь третіх осіб без згоди позивача.

Відповідач у судовому засіданні не погоджувався з позицією сторони позивача та зазначив, що донька приїжджає до нього та бабусі. Транспортні засоби були продані задля отримання коштів для сім`ї.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та зазначив, що жодного рішення суду про визначення місця проживання дитини немає, батько спілкується та проводить час з донькою. Саме за заявою позивача було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів. Відповідач за можливістю буде більше матеріально забезпечувати дитину та він і наразі надає безпосередньо донці гроші. Автомобілі були продані через нестачу коштів та відсутність роботи відповідача.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

03.03.2023 від представника позивача до канцелярії суду надійшла позовна заява з додатками (а.с. 1-27).

27.03.2023 у даній цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 26.04.2023 (а.с. 32).

21.04.2023 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 34-39).

21.04.2023 ухвалою суду заява представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволена та призначено проведення підготовчого судового засідання у даній цивільній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 39).

26.04.2023 підготовче судове засідання відкладено на 23.05.2023 у зв`язку з клопотанням представника відповідача (а.с. 43).

26.04.2023 представник відповідача ознайомився з матеріалами даної цивільної справи (а.с. 45).

12.05.2023 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 46-55).

17.05.2023 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив з додатками (а.с. 56-61).

23.05.2023 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення, клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи та заява про виклик свідків (а.с. 62-70).

23.05.2023 судом задоволено заяву представника відповідача про виклик свідків та відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи. Задоволено клопотання представника позивача про допит в якості свідка доньки позивача та відповідача, закінчено підготовчі дії, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 29.05.2023 (а.с. 73-74).

29.05.2023 до канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів про укладення шлюбу позивача та зміну її прізвища (а.с. 78-80).

29.05.2023 до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновків експертного дослідження (а.с. 81-112).

29.05.2023 судом задоволено клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи документів про укладення шлюбу позивача та зміну її прізвища. На підставі положень ст. 83 та ч. 2 ст. 126 ЦПК України, судом залишено без розгляду висновки експертного дослідження, оскільки жодних заяв про поновлення процесуального строку від сторони відповідача до суду не надходило. Заслухано виступ зі вступними словами позивача, відповідача та їх представників, досліджено письмові докази, що містяться в мтаерілах справи, допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , заслухано виступи позивача, відповідача та їх представників у судових дебатах (а.с. 113-116).

29.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду (а.с. 117).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

19.08.2006 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис № 321 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , актовий запис № 380 (а.с. 16).

11.10.2021 державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори посвідчено, що ОСОБА_6 належить на праві власності майно, що складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 45,8 кв.м., яке придбане ОСОБА_6 за 94669 грн., що підтверджується копією свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1860 (а.с. 18).

Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав № 33666056 від 30.03.2012, зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 у частці 1/1 на підставі ВРН № 484370 реєстр 3-1850 (11.10.2011, свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації арештованого майна боржника, видане Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с. 17).

ОСОБА_3 23.05.2022 було перераховано на рахунок ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 50000 грн., що підтверджується копією виписки (а.с. 52).

Відповідно до копії наданої інформації № 31/4-97аз від 09.08.2022 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області на запит адвоката Сокола О.Ю, зазначено, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 04.08.2022 автомобіль марки Mercedes-Benz A 170 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, об`єм двигуна 1689 см.куб., дійсно 02.02.2019 зареєстровано за громадянином ОСОБА_3 та на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 1241/2022/32297074 від 21.06.2022 вказаний транспортний засіб перереєстровано на нового власника фізичну особу.

Транспортний засіб Subaru Legacy, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2498 см.куб. дійсно 26.10.2021 зареєстровано за громадянином ОСОБА_3 . На підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 1241/2022/3229670 від 21.06.2022 вказаний транспортний засіб перереєстровано на нового власника фізичну особу (а.с. 21-22).

Відповідно до копії висновку про вартість до звіту № 1409/1 від 14.09.2022, об`єкт оцінки автомобіль марки Mercedes-Benz A 170 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, за результатами розрахунків, початкова вартість об`єкта оцінки, станом на 21.06.2022 становить 223229 грн. без урахування ПДВ (а.с. 23).

Відповідно до копії висновку про вартість до звіту № 1409/2 від 14.09.2022, об`єкт оцінки автомобіль марки Subaru Legacy, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, за результатами розрахунків, початкова вартість об`єкта оцінки, станом на 21.06.2022 становить 465277 грн. без урахування ПДВ (а.с. 24).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 310895100 від 29.09.2022, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована на ОСОБА_6 у частці 1/1 (а.с. 19-20).

Відповідно до копії висновку про вартість об`єкта оцінки від 27.12.2022, для подальшого надання до суду, а саме квартири АДРЕСА_2 , становить на 1/1 частки об`єкту оцінки без ПДВ 753213 грн. (а.с. 25).

17.01.2023 Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ відповідно до якого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 52-53).

ОСОБА_3 було перераховано на рахунок ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 3637,19 грн. 27.03.2023, у розмірі 3637,19 грн. - 04.04.2023, у розмірі 3637,19 грн. - 10.04.2023, що підтверджується копіями платіжних документів (а.с. 50-51).

Крім того, з ОСОБА_3 було стягнуто 3622 грн. аліментів за квітень 2023 року Самарським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується копією платежу (а.с. 51).

18.02.2023 між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , актовий запис № 92 (а.с. 79).

Прізвище позивача після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_9 », що також підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с. 80).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала суду, що вона є донькою позивача та відповідача. З батьком, тобто відповідачем, свідок має нормальні стосунки. Більше часу проживає з мамою, тобто з позивачем, однак і до батька приїжджає також. Батько приймає участь у її житті, дає їй гроші, коли вони в нього є, купує одяг. Коли свідок та позивач виїхали за кордон, то тоді з татом спілкувалась менше. В червні 2022 року батько перерахував мамі велику суму коштів. Протягом травня 2023 року у батька була 4-5 разів, у квітні 3. У бабусі свідок буває частіше, може у неї лишитись на 1,5 тижні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав суду, що він є братом відповідача. В нього нормальні стосунки як з позивачем, так і з відповідачем. Щодо спірного майна, свідку відомо не багато. Знає, що сторони купили квартиру та два транспортні засоби. Автомобіль Subaru Legacy свідок купив у відповідача за 10000 доларів США, автомобіль Mercedes-Benz A 170 CDI у відповідача купила мама за 3000 доларів США. Зараз транспортний засіб, який купила мама просто стоїть в гаражі, в неї поки немає водійського посвідчення на відміну від свідка. Відповідач добровільно надає гроші своїй доньці. Свідок проживає з мамою та ОСОБА_5 проживає частіше у них.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала суду, що вона є матір`ю відповідача. Їй відомо, що під час шлюбу позивач та відповідач придбали квартиру та два автомобілі. Один транспортний засіб свідок купила у відповідача для себе, хоча вона поки не має водійського посвідчення. Гроші за автомобіль віддала сину, тобто відповідачу. Онука буває у неї вдома, коли має час. Частіше перебуває у квартирі свідка, оскільки свідок має кращі для онуки умови.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, представником позивача, відповідачем та представником відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 274/3158/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Статтею 65 СК України, передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст. 69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Судом встановлено, що майно, про поділ якого заявлено вимогу, а саме квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 45,8 кв.м., зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 , однак даний факт не спростовує презумпції належності вказаної квартири до спільної сумісної власності подружжя.

Як вже було встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, однак в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто квартира належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

В той же час, відповідно до положень ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Подібні висновки були зроблені у постановах Верховного Суду у справах № 235/4699/18 від 19.09.2019, № 297/2837/17 від 27.12.2019.

Так, сторона позивача обґрунтовуючи необхідність збільшення частки майна позивача, тобто застосувати положення ч. 3 ст. 70 СК України, посилається на висновок Верховного Суду зроблений у постанові від 16.12.2019 по справі № 308/4390/18, а саме: «що після розірвання шлюбу між сторонами, троє неповнолітніх дітей залишились проживати із позивачем та перебувають на його повному утриманні, тоді як відповідач не приймає участі у матеріальному забезпечені та вихованні дітей, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя та збільшення частки позивача з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей».

Суд критично ставить до такого посилання сторони позивача на вищевказану позицію Верховного Суду та вважає, що в даному випадку сторона позивача невірно та для власних інтересів трактує зазначений правовий висновок, оскільки обставини справи № 308/4390/18 суттєво відрізняються від обставин в даній цивільній справі.

Так, позивач, як на підставу відступлення від засади рівності часток, посилалась на те, що їх з відповідачем спільна донька проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, в той же час, відповідач не надає належного матеріального забезпечення дитині.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, частка майна дружини може бути збільшена за декількох умов: що дитина проживає з нею та що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд погоджується з позицією сторони відповідача, що матеріали даної справи не містять жодного доказу, який підтверджує, що дитина позивача та відповідача проживає з позивачем. Крім того, відсутні рішення суду щодо встановлення місця проживання дитини з одним із батьків.

Натомість, допитана у судовому засіданні ОСОБА_5 показала суду, що вона проживає як з позивачем, так і з відповідачем.

Крім того, один по собі факт проживання дитини з одним із батьків, не може бути умовою для збільшення частки майна одного з подружжя.

Подібні висновки були зроблені Верховним Судом у постановах по справах № 570/685/19 від 24.09.2020, № 448/1722/16-ц від 02.03.2020.

Так, судом встановлено, що наявні в матеріалах справи докази та допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що відповідач у достатньому матеріальному розмірі забезпечує свою доньку.

Суд погоджується з позицією сторони відповідача, що саме за заявою позивача про видачу судового наказу було стягнуто з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_5 . Тобто саме позивач звертаючись до суду встановила той розмір аліментів, який було стягнуто судовим наказом з відповідача.

Судом встановлено, що відповідач сплачує стягнуті з нього судовим наказом аліменти та крім того, надає грошові кошти дитині, купує одяг, окремо від аліментів.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено жодним належним, достатнім та допустимим доказом наявність підстав для застосування положень ч. 3 ст. 70 СК України, а саме, що частка майна позивача може бути збільшена.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим в даному випадку визнати квартиру АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача та здійснити її поділ по 1/2 частці.

Крім того, сторона позивача просила стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 2/3 від загальної вартості проданих автомобілів, що становить 459004 грн.

Суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012, яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Так, судом встановлено, що під час шлюбу позивача та відповідача було придбано два транспортні засоби: автомобіль марки Mercedes-Benz A 170 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, об`єм двигуна 1689 см.куб.; легковий автомобіль марки Subaru Legacy, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2498 см.куб.,які були зареєстровані за відповідачем.

З досліджених судом письмових доказів, допиту свідків та пояснень учасників справи, судом встановлено, що відповідачем були відчужені вказані автомобілі свідкам, а саме брату та матері відповідача без згоди позивача.

Оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами.

Подібний висновок був зроблений Верховним Судом у постанові по справі № 303/7089/18 від 15.01.2020.

Суд критично ставиться до тверджень сторони відповідача щодо того, що вказані транспортні засоби були відчуженні за домовленістю відповідача із позивачем та що їй було компенсовано їх вартість, оскільки жодним належним, достатнім та допустимим доказом такі твердження доведені не були.

Натомість, відповідач, як той з подружжя, хто здійснив відчуження автомобіля, зобов`язаний був довести наявність письмової згоди дружини на це та, що отримані від цього кошти пішли на потреби сім`ї чи такий продаж був здійснений в її інтересах. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з боку відповідача, які б підтверджували наявність письмової згоди позивача на відчуження автомобіля, чи отримання коштів від продажу автомобіля подружжям, та що кошти були витрачені в інтересах сім`ї.

Оскільки транспортні засоби були відчужені поза волею іншого співвласника (позивача), позивач не позбавлена права на відповідну грошову компенсацію вартості відчуженого майна (транспортного засобу).

При цьому відповідачем не спростовано визначену позивачем у позовній заяві на підставі зроблених висновків про вартість до звіту № 1409/1 та 1409/2 від 14.09.2022, а саме: вартість транспортного засобу Mercedes-Benz A 170 CDI, відповідно до висновку від 14.09.2022, в сумі 223229 грн. та вартість транспортного засобу Subaru Legacy в сумі 465277 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що судом не було знайдено підстав для застосування положень ч. 3 ст. 70 СК України, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем доведено її право на отримання компенсації від загальної вартості проданих транспортних засобів у розмірі 1/2 частки, а саме: 344253 грн. (111614,50 грн.+232638,50 грн).

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та поділу спільного майна подружжя в рівних частках.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, враховуючи те, що в даному випадку позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7208,59 грн. ((753213+465277+223229)/2=720859,5*1%/100=7208,59).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 69, 70, 71, 72 СК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 137-137, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 , яка була придбана під час шлюбу та здійснити її поділ по 1/2 частці.

Визнати за ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності на частину квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) право власності на частину квартири АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації 1/2 частки автомобіля придбаного під час шлюб, марки Mercedes-Benz A 170 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, об`єм двигуна 1689 см.куб., суму в розмірі 111614 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації 1/2 частки автомобіля придбаного під час шлюб, марки Subaru Legacy, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2498 см.куб., суму в розмірі 232638 грн. 50 коп.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 7208,59 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 31.05.2023.

Головуючий суддя: К.С. Маштак