Справа №303/588/23
2/303/92/23
ряд. стат. звіту - 47
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Мукачево цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.

Позов мотивований тим, що 05.03.2021 року позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Святошинському районному у м.Києві відділі ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві).

За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 22.11.2022 року шлюб було розірвано.

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано транспортний засіб BMW 520і, 2016 року випуску, який був оформлений на відповідача. Оскільки, домовленості щодо способу поділу транспортного засобу між сторонами не досягнуто, позивач просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким визнати вищезазначений автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачем право влааності на частку автомобіля.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.02.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У свою чергу, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивований тим, що шлюб між позивачем і відповідачем та придбання останнім автомобіль проіснував лише 3 місяці, а отже за такий короткий проміжок часу, подружжя, яке ніде не працювало та не мало доходів не змогло заощадити грошові кошти у розмірі, необхідному для придбання транспортного засобу. При цьому, святкування реєстрації шлюбу не відбувалось і будь-яких подарунків з цього приводу подружжя не отримувало. Крім цього, представник відповідача зазначає, що кошти на придбання автомобіля надали відповідачу його батьки задовго до реєстрації такого шлюбу та є його особистими коштами.

Так, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 подав до суду заперечення на відзив на позовну заяву в якому зазначив, що належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст.61 СК України, згідно якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Таким чином, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно повторного Свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (а.с. 7).

Із повторного Свідоцтва про зміну імені від 01.04.2014 року вбачається, що ОСОБА_9 змінив ім`я на ОСОБА_3 (а.с. 8).

Відповідно до Свідоцтва про шлюб, шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 був зареєстрований 05.03.2021 року (а.с. 10).

Згідно повторного Свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (а.с. 14).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.11.2022 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 25, 26).

Із Висновку про вартість майна ТОВ «Антан-Юг» вбачається, що оціночна (вартість) колісного транспортного засобу BMW 520і, 2016 року випуску, складає 660 000 гривень (а.с. 27).

Із розписки ОСОБА_3 від 11.06.2021 року слідує, що ОСОБА_11 повернув борг ОСОБА_3 у розмірі 20 000 доларів США, що було оформлено розпискою від 19.12.2020 року (а.с. 62).

Із розписки ОСОБА_11 від 19.12.2020 року вбачається, що ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_3 у борг грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, які зобов`язується повернути протягом десяти робочих днів після першої вимоги (а.с. 63).

Із нотаріально завіреної заяви ОСОБА_11 від 15.03.2023 року слідує, що в грудні місяці 2020 року до нього звернувся ОСОБА_3 з проханням допомогти йому в пошуку автомобіля, грошові кошти на який йому були подаровані батьками. Однак, у звязку з відсутністю у нього досвіду керування транспортними засобами, ОСОБА_11 відмовив йому придбати автомобіль у зимовий період. Оскільки ОСОБА_3 вирішив не купляти автомобіль, то ОСОБА_11 попрохав його про надання йому в борг 20 000 доларів США, які зобов`язується повернути на першу вимогу ОСОБА_3 . Ці боргові зобов`язання між ними були оформлені розпискою від 19.12.2020 року. На початку червня 2021 року до ОСОБА_11 звернувся ОСОБА_3 з вимогою щодо повернення боргу, у зв`язку з тим, що він повернувся до пошуку автомобіля і 11.06.2021 року ОСОБА_11 повернув борг ОСОБА_3 , про що була оформлена відповідна розписка від 11.06.2021 року (а.с. 64).

Згідно Довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м.Києві (філія ГСЦМВС) №31/26-1188 від 05.04.2023 року, транспортний засіб BMW 520І, 2016 року випуску, обєм двигуна 1997 см.куб., номер кузова НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 17.06.2021 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у суб`єкта господарювання №6436/21/011692 від 17.06.2021 року, з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_2 , та видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Дані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до абзацу 1 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Разом з тим, частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У свою чергу, відповідач та його представник не надали до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо предмета спору. Надані як докази, зокрема, копії розписки ОСОБА_11 про отримання грошей в борг від 19.12.2020 року, копії розписки ОСОБА_3 про повернення боргу від 11.06.2021 року та нотаріальна заява ОСОБА_11 про обставини отримання та повернення грошовоих коштів у розмірі 20000 доларів США, суд не бере до уваги, оскільки вони не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу автомобіль BMW 520І, 2016 року випуску, об`єм двигуна 1997 см.куб., номер кузова НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому суд дійшов до висновку про визнання його спільною сумісною власністю, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні та з врахуванням заявлених позовних вимог, визнавши за позивачкою частку автомобіля та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт.

Керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , транспортний засіб BMW 520І, легковий автомобіль, седан, 2016 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Визнати частину транспортного засобу BMW 520І, легковий автомобіль, седан, 2016 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 право власності за ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 4 292 (чотири тисячі двісті дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 16.05.2023 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір