У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Тептюк Є.П., дослідивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Руськополянської сільської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Заявник подав до суду вище вказану заяву в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, про те, що самостійно виховує малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, на виконання вимог пункту 1 ч.1 ст. 318 ЦПК України, метою встановлення вище зазначеного факту заявником у своїй заяві зазначено - для отримання відстрочки від призову, до лав Збройних Сил України, за ст. 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" .

Заявник обґрунтовує посиланнями на ті обставини, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_2 їх спільна малолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на його одноособовому утриманні та його самостійному вихованні.

Висновки суду.

Щодо породження юридичних наслідків внаслідок встановлення заявленого факту:

у змісті своєї заяви заявник ОСОБА_1 відзначає, що метою даної заяви є отримання відстрочки від призову за мобілізацією до лав Збройних Сил України.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 (надалі за текстом Постанова Пленуму), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, серед іншого, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до абзацу третього підпункту «г» пункту 1 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (надалі за текстом Закон), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Таким чином, у випадку призову на військову службу під час мобілізації, звільнення з неї за відповідної підстави (зазначеної заявником) можливе лише під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації).

Однак, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб, який був затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та в подальшому неодноразово продовжений та триває до теперішнього часу.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», оголошено та проведено загальну мобілізацію, яка неодноразово продовжувалась Указами Президента України та триває до теперішнього часу.

У зв`язку з чим встановлення судом порушеного заявником факту саме по собі не призведе до виникнення у нього права на відстрочки від мобілізації, оскільки наразі триває як мобілізація так і воєнний стан.

Щодо можливості встановлення заявленого факту в порядку окремого провадження:

відповідно до положень ч.6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

При цьому, ч.1-2ст.141СК України ,мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно відтого, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч.1-5 ст. 150 СК України (Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини), батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Водночас, ч.1 ст. 180 СК України (Обов`язок батьків утримувати дитину), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд звертає увагу на ту обставину, що мати малолітньої дитини - заінтересована особа ОСОБА_2 , згідно змісту матеріалів заяви, жодним чином не обмежена у можливості виконувати свої батьківськи обов`язки з незалежних від її волі обставин, зокрема внаслідок захворювання, недієздатності, відбування покарання тощо.

За таких умов встановлення факту про який просить суд заявник в своїй заяві та з наведеного ним обґрунтування фактично підтверджує самоухилення заінтересованої особи ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема стосовно обов`язку щодо виховання дитини.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Даний висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

В свою чергу, встановлення факту про який просить суд заявник в своїй заяві, створює правову підставу для пред`явлення особами зазначеним у ч.1 ст. 165 СК України, позову про позбавлення матері - заінтересованої особи ОСОБА_2 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з чим суд вважає, що встановлення факту про який просить суд заявник в своїй заяві, має преюдиціальний характер та нерозривно пов`язаний з самим правовим наслідком його встановлення - позбавленням батьківських прав, що в свою чергу є спором, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, серед іншого, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Крім того абзац третій пункту 3 Постанова Пленуму передбачає, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Ураховуючи зазначене вище суд вважає необхідним відмовити увідкритті провадження у справі у зв`язку з виявленням спору про право.

Керуючись ст. 315, 259-261 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Руськополянської сільської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційногосуду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя: Є. П. Тептюк