ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4505/23 Справа № 178/1522/22 Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 13грудня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 28 листопада 2019 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено кредитний договір №4502, відповідно умов якого Банк надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 126 999, 99 грн. на споживчі потреби, з кінцевим строком повернення до 28 листопада 2024 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитним договором у встановлених даним договором розмірах і строках. ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання та допустив заборгованість за кредитом у загальному розмірі 155 365,02 грн., що складається із: залишку простроченого кредиту 115 278, 87 грн., залишку прострочених відсотків 1,75 грн. та залишку прострочених комісій 40 084,40 грн., тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 155 365,02 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат. (а.с.77-78).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що Банком не підтверджено документально факт передачі та факт отримання відповідачем суми кредиту на умовах, зазначених в кредитному договорі та паспорті споживчого кредиту. Позивачем на вказано, а судом не встановлено з якого саме часу відповідач допустив порушення умов договору. Вказував, що в матеріалах справи відсутня виписка про рух коштів по рахунку, позивачем не надано первинних банківських документів (а.с.100-101).

05 травня 2023 року АТ Банк Кредит Дніпро надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просили залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначали, що твердження апелянта не відповідають дійсності. Вказували, що в матеріалах справи наявні розрахунок заборгованості та виписки по рахунках боржника, що і є первісними фінансовими документами, які підтверджують факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів (а.с.116-118 зворот).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 155 365,02 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 листопада 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 4502 .

Відповідно до умов договору Банк зобов`язався надати відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 126 999,99 грн. на споживчі потреби, з кінцевим строком повернення до 28 листопада 2024 року. Відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитним договором у встановлених даним договором розмірах і строках.

Станом на 05 вересня 2022 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 155 365,02 грн., що складається із: залишку простроченого кредиту 115 278,87 грн., залишку прострочених відсотків 1,75 грн. та залишку прострочених комісій 40 084,40грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, оскільки встановлено, що 28 листопада 2019 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем, на підставі ст.1054 ЦК України, було укладено кредитний договір № 4502, відповідно умов якого Банк надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 126 999,99 грн. Відповідач, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконав, заборгувавши 155 365,02 грн., а у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дало суду підставу для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (частина друга статті 1050 ЦК України).

Аналогічний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем при зверненні до суду було надано копії кредитного договору №4502 від 28 листопада 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем, паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем, розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписку по рахунку. (а.с.9,14-16, 17-58,60).

З наданих доказів вбачається, що Банк надав на умовах, встановлених договором, кредитні кошти відповідачу, а відповідач порушив вказані умови, допустивши заборгованість.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що Банком не підтверджено документально факт передачі та факт отримання ним суми кредиту на умовах, зазначених в кредитному договорі та паспорті споживчого кредиту, спростовуються матеріалами справи.

Так з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював часткове виконання взятих на себе зобов`язань, шляхом погашення кредитної заборгованості.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що позивачем на вказано, а судом не встановлено з якого саме часу він допустив порушення умов договору не свідчить про те, що відповідач не порушував ці умови, та не доводить відсутності заборгованості.

Крім того, з доказів, наданих Банком, чітко вбачається, що відповідачем допущено порушення умов договору починаючи з несплати щомісячного платежу в строк до 28 числа кожного місяця у розмірі 4 648,20 грн, що обумовлено договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутня виписка про рух коштів по рахунку та те, що позивачем не надано первинних банківських документів є хибними та також спростовуються матеріалами справи, а саме а.с. 17-58, на яких містяться відповідні документи.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта