Справа № 149/3522/22
Провадження №2/149/151/23
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.05.2023 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Павлюк О. О.,

при секретарі Олійник І. С.,

за участю представника позивача: адвоката Богачук І. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу 52000 грн., які вона зобов`язалась повернути до 22.05.2020, про що складено відповідну розписку. Станом на 07.12.2020 залишок заборгованості становив 26000 грн. Боржник свої зобов`язання у визначений строк не виконав, за таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 26000 грн., 3% річних - 1494 грн. та інфляційні витрати в розмірі 9154,41 грн.

Ухвалою суду від 20.01.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження та відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву, однак відзив подано не було.

Ухвалою суду від 21.02.2023 у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву, клопотань до суду не направляла.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 13.05.2020 (оригінал на а.с. 54), ОСОБА_2 винна гроші в сумі 52000 грн., які зобов`язалась повернути до 22.05.2020. Станом на 07.12 залишок заборгованості 26000 грн.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд керується тим, що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, зокрема, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення залишку основної суми, взятої у борг - 26000 грн., підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням викладеного, задоволенню підлягає вимога про стягнення з відповідача 3 процентів річних від простроченої суми.

Згідно згідно письмової розписки від 13.05.2020 (оригінал на а.с. 54), ОСОБА_2 винна гроші в сумі 52000 грн., які зобов`язалась повернути до 22.05.2020. Станом на 07.12. (того ж року) залишок заборгованості становить 26 000 грн., а тому за період з 08.06.2020 з відповідача підлягають стягненню 3% річих в розмірі 1494 грн. з розрахунку (Сума заборгованості х 3% х Кількість днів прострочення х 365 днів).

Що стосується вимоги про відшкодування інфляційних втрат, суд керується тим, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витарти на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 1046, 1047-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 141, 263-265, 273, 353, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за розпискою в сумі 26 000,00 (двадцять шість тисяч) грн., 3% річних в розмірі 1494,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 9154,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) понесені витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду в сумі 992,40 грн., документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 07.06.2023

Суддя Павлюк О. О.