Номер провадження: 22-ц/813/6641/23
Справа № 235/350/22
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гриценюка Владислава Олександровича, представника ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2023року, постановленого під головуванням судді Ковтун Ю.І., повний текст рішення складений 17 березня 2023року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, в якому просила:

-змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до судового наказу Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/16716/21 від 10.09.2021 року;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 22500 грн. щомісячно починаючи з дати звернення до суду та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 11.07.2009 року по 29.05.2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , який проживає разом з матір`ю.

10.09.2021 року Приморським районним судом м. Одеси у справі №522/16716/21 було видано судовий наказ, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, 01.09.2021, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовий наказ №522/16716/21 перебуває на виконанні в Першому Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Станом на 23.11.2021 року відповідач має заборгованість за аліментами у розмірі 6128,50 грн.

Державний виконавець при обчисленні розрахунку заборгованості по аліментам виходив із розміру середньої заробітної плати по Одеському регіону, яку розраховував в порядку ч.2 ст. 195 СК України.

Поточний розмір аліментів, визначений державним виконавцем, як 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_1 є незначним для утримання дитини.

З 09.02.2016 року ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець та щомісячно отримує дохід від підприємницької діяльності, як програміст у розмірі близько 90000 грн., ніяких витрат не несе. В силу своєї підприємницької діяльності відповідач частково отримує доходи в безготівковій формі на свій банківський рахунок.

Також позивачка зазначила, що відповідач має у власності 1/5 частки квартири, загальною площею 66,3кв.м., житловою площею 44,5кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки «МА2БА», модель «З», 2004 року випуску, середньоринкова вартість якого становить 6000 доларів США.

Позивачка вважала, що стягнення аліментів саме у твердій грошовій формі може забезпечувати більш кращу можливість утримувати дитину на гідному та достатньому рівні для повноцінного розвитку та проживання, враховуючи матеріальний стан відповідача який це дозволяє.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2022 року справа за підсудністю направлена для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2022 року справа прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито та справа призначена до розгляду.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Змінений спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до судового наказу Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/16716/21 від 10.09.2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 грн., щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

13 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2023 року заява про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 залишена без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду,адвокат Гриценюк В.О., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій проситьзаочне рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовну заяву залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом при розгляді справи не були враховані доводи та можливості боржника сплачувати аліменти в розмірі 7000 грн.

Вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, оскільки при розгляді справи було враховано дохід від підприємницької діяльності за перший квартал 2022 року, який склав 0,00 грн., однак дохід за період з 01.04.2022 року по березень 2023 року, який склав 0,00 грн. судом взагалі не досліджувався.

Також зазначив, що позивачем, при зверненні до суду з позовом не були обґрунтовані підстави для зміни способу стягнення аліментів, що як наслідок тягне за собою зміну розміру стягнення аліментів, а саме не зазначено про зміну матеріального стану, зміну сімейного стану, погіршення здоров`я.

Відзиву на апеляційну скаргу надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 11 липня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, про що було складено відповідний актовий запис № 261, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 (а.с. 11).

Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 02.02.2010 року, яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області (а.с. 16).

Після розірвання шлюбу з відповідачем позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » (а.с. 15).

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідним договором оренди від 28.04.2020 року, доповненням до договору оренди від 28.10.2020 року, декларацією № 0001-2А01-20А0 про вибір лікаря (пацієнт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с. 18-20).

Відповідно до судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від10.09.2021 у справі №522/16716/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, 01.09.2021 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21-22).

Судовий наказ №522/16716/21 перебуває на примусовому виконанні в Першому Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що свідчить відповідна постанова від 16.11.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_6 (а.с. 28- 29).

Відповідно до листа Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від

23.11.2021 року №475 ОСОБА_1 станом на 23.11.2021 має заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №522/16716/21 у розмірі 6128,50 грн. (а.с. 27).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності і розумності, та не порушить прав сторін.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав та результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2023 року становить - 2833 грн.

Згідно положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий правовий висновку міститься у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 року у справі №486/466/18.

Згідно зі ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я відповідача, матеріальне становище платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 09.02.2016 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець, номер запису 0120464, за адресою: АДРЕСА_3 . Види діяльності: 62.01 Комп`ютерне програмування (основний); 58.29 Видання іншого програмного забезпечення; 62.02 Консультування з питань інформатизації; 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність (а.с. 23-24).

Відповідно до листа Головного управління ДПС в Одеській області від 19.08.2022 року згідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС, станом на 18.08.2022 року ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 перебуває на податковому обліку в Приморській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області як «фізична особа, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності» та має обліковий стан «0 - платник податків за основним місцем обліку». На підставі даних підсистеми ІТС «Податковий блок» та наданих податкових декларацій обсяг доходу за звітний (податковий) період від здійснення господарської діяльності, саме з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року склав - 580253,94 грн. без врахування суми податку з 01.01.2022 року по 31.03.2022 року склав - 0,00 грн. (а.с. 68-69).

Крім того, відповідно до інформації, що міститься у виписках по рахунках ОСОБА_1 , наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів від 28 липня 2022 року, зокрема відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2021 року по 17.08.2022 року по карті: НОМЕР_4 всього надходження 500709,25 грн., витрати - 0,00 грн.; по карті: НОМЕР_5 всього надходження 123127,40 грн., витрати - 123336,06 грн. (а.с.73-142)

Судом вірно зазначено про необґрунтованість визначеного позивачкою розміру аліментів, які вона просила стягнути з відповідача, з урахуванням того, що позивачкою не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини саме в розмірі 22500 грн. щомісячно.

Також судом вірно зазначено про те, що позивачкою не надано доказів несення щомісячних необхідних витрат на утримання дитини в розмірі 45000 грн., виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в матеріальному утриманні дітей та розміру аліментів, зазначеного в позовних вимогах, та виходячи з відсутності доказів на підтвердження необхідності саме вказаної суми для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини позивачкою.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про зміну способу стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 7000 грн. щомісячно, оскільки така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності і розумності, та не порушить прав сторін.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Гриценюка В.О., представника ОСОБА_1 про те, що судом при розгляді справи не були враховані доводи та можливості боржника сплачувати аліменти в розмірі 7000 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано суду доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, не надано доказів стану здоров`я, який би перешкоджав відповідачу виконувати свої обов`язки по утриманню дитини.

Доводи про то, що позивачем при зверненні до суду з позовом не були обґрунтовані підстави для зміни способу стягнення аліментів, колегія суддів залишає без задоволення за їх необґрунтованістю, так як судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти, відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Гриценюка Владислава Олександровича, представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2023року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 21 серпня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова