Справа № 350/1593/22
Номер провадження 2/350/109/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.,

секретаря Маєвської С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій сторін:

Представниця позивачки ОСОБА_1 - адвокат Руда Х.Д. звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою, у якій просила збільшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2016 року у справі №350/422/16-д та змінений рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2019 року у справі №350/600/19, та стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500,00 (дві тисячі п?ятсот) гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 45 211,16 (сорок п?ять тисяч двісті одинадцять) гривень 16 копійок; судові витрати покласти на відповідача.

В основу своїх позовних вимог адвокат зіслалася на те, що позивачка з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на даний час рішенням суду розірваний. Під час подружнього життя в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_3 , яка проживає разом із позивачкою у місті Прага Чеської республіки та перебуває на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти на тримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 1100 гривень щомісячно, яких не вистачає для нормального забезпечення дитини. Дочці сторін вже 13 років, і її потреби постійно збільшуються. Адвокат зазначає, що позивачка має інвалідність II групи і їй встановлено станом на зараз обмеження щодо пересування та трудової діяльності. У березні 2022 року позивачка перебувала на лікуванні у КНП «Рожнятівська багатопрофільна лікарня» РСР, де були встановлені діагнози: «сечокам?яна хвороба, відходження конкремента; хронічний пієлонефрит в стадії загострення». У серпні 2022 року вона знову перебувала на лікуванні у КНП «Рожнятівська БЛ» РСР, де встановлені діагнози: «сечокам?яна хвороба, відходження конкремента; хронічний пієлонефрит в стадії загострення; С-r щитовидної залози T2M1N0 I ст. Стан після тироїдектомії центральної та лівобічної селективної дисекції шиї, лімфаденектомії. Резидуальна паренхіма щитоподібної залози. Кл. гр. II. (2019). ЖКХ Хронічний холецистит». 3 вищевикладеного вбачається, що позивачка не може працювати в обсязі та на умовах здорової людини, вона швидко знесилюється і потребує багато часу на відновлення сил і працездатності. Тому тягар утримання спільної дитини має розподілятися порівну між батьками, однак вважає, що такий тягар покладено більшою мірою на позивачку. Відповідач, окрім аліментів, не надає своїй дочці більше жодних коштів та не надає жодного утримання у натуральній формі, тобто не купує жодних речей, подарунків тощо. Як відомо позивачці, відповідач офіційно не працевлаштований, однак він є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має. Крім того, до моменту збройної агресії росії проти України 24 лютого 2022 року відповідач постійно працював за межами України. З огляду на вищевикладене, вважає, що достатнім і справедливим буде розмір аліментів у розмірі 2500,00 (дві тисячі п?ятсот) гривень, що є наближеним до мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину віком 13 років.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, адвокат зазначила, що за останній час позивачка понесла на утримання доньки ОСОБА_4 додаткові витрати (на заняття у художній школі, оздоровлення, одяг та взуття, гаджети тощо) у розмірі 90 422,33, що підтверджується квитанціями (які перекладені з чеської на українську мову бюро перекладів «Admiral». Отже, виходячи із засад справедливості та розумності, захисту прав та інтересів малолітньої дитини, враховуючи вік дитини, її потреби, пов?язані з навчанням, фізичний і духовний розвиток, які з дорослішанням дитини значно збільшуються враховуючи розмір встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, той факт, що дитина проживає разом з позивачкою, тому вона несе більші витрати на її утримання і вважає, що позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів є цілком обґрунтованими, справедливими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву (а.с.206-208) відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти вимоги про збільшення розміру аліментів відповідач зазначив, що підстав для задоволення такої вимоги немає. У заявленому позові позивачка покликається на обставини, які не дають підстав для збільшення розміру аліментів, з врахування його матеріального стану та змін стану його здоров?я. Відповідач зазначив, що встановлення групи інвалідності позивачці не перешкоджає їй проживати в іншій країні та користуватися благами цієї держави. Загальновідомим є факт, що всі країни Європейського Союзу надають відповідну матеріальну підтримку українським громадянам, які виїхали з України після початку військового вторгнення росії. В Республіці Чехія позивачка також отримує відповідні пільги та матеріальну допомогу як на своє проживання, так і на проживання нашої дитини. Про ці обставини позивачка замовчує перед судом, як і про обставини свого місця праці. Окрім цього, він не має жодної матеріальної можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки на даний час уклав шлюб з іншою жінкою і проживає у сім?ї, в якій також є неповнолітня дитина. Окрім того, 26.12.2022 йому призначено II групу інвалідності, хоча розмір пенсії ще не призначено, оскільки як йому пояснили працівники Пенсійного фонду України, це займає певний період часу. До 2022 року він дійсно інколи виїжджав за межі України на сезонні роботи. Однак через погіршення стану здоров?я він більше не має змоги важко працювати (адже так звані «заробітки» - це важна фізична праця), у зв`язку з чим на даний час він фактично повністю перебуває на утриманні його другої сім?ї, а єдиним майбутнім заробітком буде пенсія по інвалідності, за рахунок яких він буде жити і сплачувати аліменти. Орієнтовний розмір пенсії, як йому пояснили у Пенсійному фонді України мав би становити близько 2000 грн. Фактично стягнення з нього більшого розміру аліментів - потягне за собою наростання заборгованості зі сплати аліментів, адже його пенсії навіть не вистачатиме на сплату заявленого позивачкою збільшеного розміру аліментів. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відповідач зазначив, що додані позивачкою чеки підтверджують придбання речей повсякденного вжитку, а не речей, які пов`язані з додатковими витратами на дитину в розумінні закону та судової практики. Окрім цього, позивачко не доведено потреби у таких витратах, а також із доданих чеків не вбачається, що ці витрати понесено саме на їх дитину.

У відповіді на відзив (а.с.230-231) представник позивача зазначила, що заперечуючи проти позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, відповідач зазначає, що позивачка нібито отримує матеріальну допомогу від Чеської Республіки, на своє проживання та проживання їх дитини. Однак це голослівне припущення цілком не відповідає дійсності, адже позивачка з донькою виїхали на постійне проживання до Чеської Республіки задовго до повномасштабного вторгнення росії на територію України 24.02.2022 року (що підтверджується, в тому числі, відмітками про перетин кордону та інформацією про отримані візи у їх паспортних документах для виїзду за кордон). Місце своєї праці позивачка також не приховує, проте це не є та істотна обставина, про яку обов`язково слід вказувати у позові, адже тягар утримання дитини повинні нести обоє батьків. Відповідач також стверджує, що через погіршення стану його здоров`я він не може важко працювати і, відповідно, не повинен забезпечувати свою дитину на належному рівні. Однак факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а тому ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Стосовно наявності у відповідача нової сім`ї вважає, що це обставина, яка не впливає на його обов`язок забезпечувати свою дитину на належному рівні. Інших дітей у відповідача немає, а нова дружина відповідача не є непрацездатною. Окрім цього, обов`язок утримувати дитину дружини відповідача є у батька цієї дитини (жодних доводів та доказів неутримання батьком цієї дитини суду не надано). Відповідач відмовляється компенсувати позивачці понесені нею додаткові витрати на утримання їх дитини, оскільки вважає, що позивачка понесла не додаткові витрати, а повсякденні (які мають покриватися за рахунок аліментів). Це твердження не відповідає дійсності, адже у матеріалах справи наявні перекладені з чеської на українську мову квитанції, які підтверджують витрати на заняття дитини у художній школі, придбання необхідного обладнання (канцтоварів) на заняття у художній школі. Крім цього, до матеріалів справи долучено довідку з художньої школи, яка додатково підтверджує факт навчання дитини у цій школі. Це витрати на розвиток здібностей дитини, які вважаються додатковими витратами (що підтверджується, в тому числі, положеннями наведеної відповідачем судової практики). Позивачкою належно підтверджено і понесені витрати на оздоровлення дитини - поїздку на море. Інші понесені позивачкою витрати справді спрямовані на забезпечення базових потреб дитини (на одяг та взуття). Разом з тим, сплачуваних відповідачем аліментів у такому мізерному розмірі як 1100,00 гривень щомісячно об`єктивно не вистачає навіть на покриття базових потреб дитини. А тому, зважаючи на рівність обов`язків батьків по утриманню дітей, позивачка змушена вимагати від відповідача хоча б часткової компенсації понесених на дитину витрат, у зв`язку з чим просила задоволити позов.

У судове засідання позивачка не прибула, однак її представник - адвокат Руда Х.Д. направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, а позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання також не прибув, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Його представник - адвокат Іванів О.Б. направив до суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутності, а у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив відкрите судове засідання з повідомленням учасників справи.

Ухвалою від 24.01.2023 суд постановив підготовче судове засідання, яке призначено на 27.01.2023 о 10 год. 00 хв., а також всі подальші судові засідання у цивільній справі №350/1593/22 проводити дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із представником позивача адвокатом Рудою Христиною Дмитрівною.

Ухвалою від 24.01.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду з повідомленням учасників справи.

29.05.2023 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника позивачки - адвоката Рудої Х.Д. поступила заява про розгляд справи у її відсутності, у якій вона також просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

29.05.2023 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Іванів О.Б. направив до суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутності, а у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Також у цій заяві адвокат зазначив, що згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України, протягом 5-днів після ухвалення рішення судом у цій справі він подасть докази до суду про понесення відповідачем витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Відповідно до копії паспорту громадянина України № НОМЕР_1 (а.с.7-8) позивачка у цій справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.197) підтверджено, що прізвище позивачки « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_6 ».

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №647 від 19.08.2020 (а.с.16) встановлено, що місце проживання позивачки зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 виданого 20.10.2020 з терміном дії до 20.09.2023 (а.с.9-10) підтверджено, що позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Копією рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15.04.2013 у справі №350/598/13-ц (а.с.12) підтверджено, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 рішенням суду розірваний. Також цим рішення визначено місце проживання неповнолітньої дочки сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю - ОСОБА_8 .

Факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 дитини сторін у цій справі - ОСОБА_3 підтверджено також копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .

З копії Індивідуальної програми реабілітації інваліда №2000 від 08.09.2020 (а.с.14-15) вбачається, що ОСОБА_1 з 2018 року є особою з інвалідністю ІІІ групи та вона мала часткове обмеження життєдіяльності, у зв`язку з чим проходила реабілітацію.

Копіями Виписних епікризів з медичної карти амбулаторного хворого №518 (а.с.17, 18-19) підтверджено, що з 28.03.2022 по 06.04.2022, а також з 01.08.2022 по 08.08.2022 позивачка перебувала на лікуванні у КНП «Рожнятівська багатопрофільна лікарня» РСР на підставі встановлених діагнозів, про які зазначено у цих епікризах.

З копії рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20.04.2016 у справі №350/422/16-ц (а.с.22) вбачається, що з відповідача на користь позивачки стягувалися аліменти на утримання дитини у розмірі по 500 гривень щомісячно.

Однак, рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 07.05.2019 у справі №350/600/19 (а.с.20-21) вищезазначений розмір аліментів збільшено до 1100 гривень.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААГ №206996 (а.с.213) підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 26.12.2022 є особою з інвалідністю ІІ групи, встановленою на строк до 01.01.2024.

Довідкою №71 10.02.2023, виданою та підписаною начальником та головним бухгалтером управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації (а.с.240) підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю 2 групи, зокрема з грудня 2022 року по лютий місяць 2023 року відповідач отримав допомогу у розмірі 2100 грн. за кожен місяць відповідно.

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с.211), що відповідач ОСОБА_2 08.05.2021 зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 , якій після реєстрації шлюбу прізвище було змінено на « ОСОБА_5 ».

Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку АДРЕСА_2 від 17.01.2022 (а.с.210) підтверджено, що відповідач проживає разом із своєю дружиною ОСОБА_10 , а також її неповнолітнім сином ОСОБА_11 .

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (а.с.212) підтверджено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином дружини відповідача.

На підтвердження понесення додаткових витрат на утримання дитини позивачка долучила до матеріалів справи квитанції про оплату різних товарів та послуг, викладені іноземною мовою (а.с.106-151), а також довідку від 25.01.2023 з перекладом на українську (а.с.227-228) про факт зарахування дочки сторін до мистецького гуртка у місті Прага.

Окрім цього, позивачка долучила примірники вищезазначених квитанції, перекладених на українську мову (а.с.101, 105, 152-196).

За послуги з перекладу документів з чеської на українську мову позивачка понесла витрати, що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.24, 25).

Також позивачка надала суду як доказ витяги з відкритих джерел про офіційний курс гривні щодо іноземних валют (а.с.26-100) станом на день здійснення оплат відповідно до вищезазначених квитанцій.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування:

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, враховуючи таке.

Щодо позовної вимоги про зміну розміру аліментів, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.

В силу частини 3 статті 181, частини 1 статті 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, враховуючи зміст ст. 181, 183, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Тобто, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, пов`язаних з обов`язком батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Наведений висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 682/3112/18 від 04 березня 2020 року.

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 759/22898/20 і ця судова практика є незмінною.

При зверненні до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів позивачка обгрунтовує свою позицію тим, що її з відповідачем дитина досягла 13-річного віку, а тому потреби на її утримання постійно збільшуються. Також позивачка зазначає, що відповідач, окрім аліментів, не надає дочці більше жодних коштів та не надає жодного утримання у натуральній формі, тобто не купує жодних речей, подарунків тощо. Позивачці також відомо, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак він є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, а до моменту збройної агресії росії проти України 24 лютого 2022 року він постійно працював за межами України.

Натомість, заперечуючи проти збільшення розміру аліментів, відповідач зазначив, що він не має жодної матеріальної можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки на даний час уклав шлюб з іншою жінкою і проживає у сім?ї, в якій також є неповнолітня дитина, а з 26.12.2022 йому призначено II групу інвалідності, що свідчить про погіршення стану його здоров`я. Його єдиним майбутнім заробітком буде пенсія по інвалідності, орієнтовний розмір якої становить 2000 грн., за рахунок яких він буде жити і сплачувати аліменти.

Досліджуючи вказані обставини сторін, суд встановив, що після ухвалення Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області 07.05.2019 рішення про збільшення до 1100 грн. розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, стан здоров`я позивачки ОСОБА_1 погіршився, оскільки пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 , виданого 20.10.2020 з терміном дії до 20.09.2023 (а.с.9-10) підтверджено, що позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи, що є підставою, передбаченою ст.192 СК України для збільшення розміру аліментів. Однак, у даному випадку така обставина не може слугувати для задоволення позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, оскільки у відповідача також погіршився стан його здоров`я, що підтверджено матеріалами справи, що у своє чергу є підставою для зменшення розміру аліментів.

Та обставина, що позивачка у серпні та березні 2023 року перебувала на лікуванні у КНП «Рожнятівська багатопрофільна лікарня» Рожнятівської селищної ради, не є підставою вважати, що стан її здоров`я погіршився, оскільки позивачкою не додано доказів того, що після лікування її стан не покращився, а на час виписки з лікарні у неї була хвороба, яка може свідчити про погіршення її стану здоров`я у цілому.

Щодо тверджень позивачки про те, що відповідач, окрім аліментів, не надає дочці більше жодного утримання у натуральній формі, тобто не купує жодних речей, подарунків тощо, суд зазначає, що вищезазначеним рішенням суду ухвалено стягувати з відповідача аліменти, заборгованості по сплаті яких останній немає, оскільки про існування такої обставини сторони не заявляли. Водночас ненадання своїй дитині, як про це зазначає позивачка, додаткового утримання у формі подарунків або інших речей, лежить в площині морально-якісних ознак кожної, окремо взятої особи, та не може братись до уваги при вирішенні вимоги про збільшення розміру аліментів.

Надаючи оцінку доводам відповідача, суд встановив, що з часу останнього збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 за рішенням суду від 07.06.2019 у розмірі 1100 грн., його сімейний стан дійсно змінився, оскільки 08.05.2021 він зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , проживає разом з нею, а також з її неповнолітнім сином ОСОБА_11 .

Водночас, відповідачем не надано доказів, які б підтвердили факт утримання ним неповнолітнього ОСОБА_11 , а також те, що останній не отримує відповідного грошового утримання від своїх батьків та потребує додаткового грошового утримання.

Матеріалами справи підтверджено, що з часу ухвалення рішення суду від 07.06.2019, стан здоров`я відповідача ОСОБА_2 погіршився, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААГ №206996, з якої вбачається, що з 26.12.2022 він є особою з інвалідністю ІІ групи, встановленою на строк до 01.01.2024.

При цьому суд звертає увагу на те, що доказів працевлаштування та отримання ОСОБА_2 іншого доходу, окрім пенсії, позивачкою не надано. Тобто факт збільшення доходів відповідача грунтується на припущеннях.

Окрім цього, суд зважає і на те, що відповідачем також вказано на факт отримання позивачкою відповідних пільг і матеріальної допомоги від країни Європейського Союзу, що свідчить про покращення її матеріального стану, однак будь-яких доказів цього не надає, тому такі його твердження суд вважає голослівними.

Водночас, позивачкою не надано доказів які б свідчили про зміну її матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я неповнолітньої дочки, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів.

Також суд враховує роз?яснення, викладені у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до яких зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Тобто, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Водночас, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постановах від 12.09.2018 року № 459/2181/17 та від 20.06.2019 року № 632/580/17).

Необхідно зауважити, що Законом України від 03 липня 2018 року N° 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів покращення матеріального становища відповідача після ухвалення рішення про стягнення аліментів, позивачкою суду не надано, натомість встановлено, що у відповідача, погіршився стан його здоров`я, який впливає і на його матеріальне становище, а також те, що позивачкою не надано доказів зміни її матеріального чи сімейного стану, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивачки про зміну розміру аліментів.

Разом з тим, суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, позивачка надала суду докази, що такі витрати були понесені нею для заняття дитини у художній школі, придбання необхідного обладнання (канцтоварів) для заняття у художній школі, придбання для дитини одягу та аксесуарів, канцтоварів, електричних приладів, зокрема мережевих зарядних пристроїв, мобільного телефону, бездротових навушників, поїздки на море, а також інших предметів повсякденного вжитку.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Надаючи оцінку вимозі про стягнення з відповідача додаткових витрат, пов`язаних із оздоровленням дитини, зокрема поїздкою на море, судом було досліджено наданий позивачкою договір на туристичне обслуговування, перекладений на українську мову.

Однак такий документ не підтверджує, що понесення витрат на таку поїздку було пов`язане саме з оздоровленням дитини. Окрім цього, вартість поїздки та відпочинку на морі без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою чи лікуванням не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини, і така правова позиція узгоджується з висновками постанови Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17.

Доводи позивачки про понесення нею витрат на заняття дитини у художній школі, придбання необхідного обладнання (канцтоварів) на заняття у художній школі, суд вважає необгрунтованими, оскільки відвідування спортивної секції та дитячого гуртка малювання не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Така позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, який знайшов своє відображення у постанові від 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц.

Щодо інших витрат з придбання необхідного обладнання (канцтоварів) для заняття у художній школі, придбання для дитини одягу та аксесуарів, канцтоварів, електричних приладів, зокрема мережевих зарядних пристроїв, мобільного телефону, бездротових навушників, а також інших предметів повсякденного вжитку, суд зазначає, що відповідно до правового висновку, що зазначений Верховним Судом в ухвалі від 30.07.2018 у справі №522/6424/16-ц, витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття є такими, що не відносяться до додаткових в розумінні статті 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які відповідач сплачує щомісячно.

Окрім цього, відповідно до висновку Верховного Суду, що постановлений 12.03.2020 у справі №520/12681/17, придбання планшета не є додатковими витратами на дитину, викликаними особливими обставинами, які можуть бути стягнуті з батьків на підставі ст. 185 СК України.

Виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлювати та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. В іншому випадку такий тягар витрат може залишитися понесеним за тим з батьків, хто самостійно прийняв таке рішення і не довів, що ці витрати викликані особливими обставинами та можуть бути відшкодовані згідно із законом іншим з батьків.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що вказані позивачкою витрати, не є обов`язковими, оскільки не викликані особливими обставинами, вони не зумовлені особливою схильністю дитини до навчання та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Позивачкою не долучено до матеріалів справи, що такі витрати були понесені саме на утримання дитини сторін. Водночас суд враховує, що вказані витрати здійснювались позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Отже, твердження позивачки про можливість стягнення таких додаткових витрат з відповідача на утримання дитини є безпідставними.

V. Розподіл судових витрат:

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, а позивачка звільнена від сплати судового збору у відповідності до вимог пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

У цьому випадку, вимога позивачки про стягнення з відповідача понесених нею судових витрат задоволенню не підлягає.

Також суд бере до уваги, що представник відповідача - адвокат Іванів О.Ю. заявив про намір відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подати докази про розмір понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 06.06.2023.

Суддя А.М. Бейко